Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Snimljeno između 2018. i 2023.
Oprosti.
Oprosti, oprosti.
Ovde je strašno puno ljudi.
Mogu li da te slikam, molim te?
Hvala.
Zdravo! Mogu li da snimim tvoj portret, molim te? -Da.
Ispred onog belog zida? -Da, naravno.
Kako se zoveš? -Tru. -Tru?
Kako se ti zoveš? -Mari.
Drago mi je.
Čekaj, još jedna.
Sviđaju mi se tvoje boje.
Čekaj.
Hvala.
Zdravo. -Zdravo.
Oprosti, izlazim.
Dobar dan svima.
Kao što znate danas ćemo govoriti o portretima.
Neću vam govoriti o istoriji portreta
kao o ravnomernoj putanji... Ne znam, bilo čega.
Govoriću o širem značenju portreta.
Šta je portret? Portret je vrlo jednostavan.
Snimim vašu fotografiju
i ako vas imenujem i kažem: "ovo je taj i taj",
to je portret.
Portret mora da bude imenovan prikaz. To je sve.
U čemu je razlika? Kakvu razliku čini ime?
Vi ste vi, zar ne?
Naslikam vas, nazovem vas "vi", ista ste osoba,
to je vaš portret.
Važni ste.
Ali portret je složeniji jer je reč o komuniciranju vrednosti.
I u umetnosti često je reč o komuniciranju vrednosti.
Vrednost ovoga je da će ova osoba trajati zauvek.
I izrađena je od vrlo tvrdog kamena.
Sve do 20. i 21. veka rađeni su portreti samo važnih ljudi.
Mrzim taj pojam. Ne kažem da je jedna osoba važnija od druge,
ali upravo o tome govorimo
jer mi je dosta kraljeva i kraljica.
Dosta mi je belaca iz čijih glava izbija svetlost.
Dosta mi je svega toga.
Dajte mi nešto što me tera... Da razmišljam ili osećam.
SVET IZMEÐU NAS
Ovo je linija M za Menhetn.
Sledeća stanica je ulica Eseks.
Hej, nazad.
Molimo, pomerite se od vrata dok se zatvaraju.
Gotovo?
Nije. Hajde.
Sad sam se setila, sanjala sam.
Osamnaest.
Znaš šta ne mogu da nađem?
Šta?
Momka u ljubičastom odelu. Sećaš se?
Ne znam. To je vredna slika. Moje nadahnuće za celu izložbu.
Pa...
Ovo je pravi nered. To mogu da ti kažem.
Možeš li da proveriš da je broj 14 taj u ljubičastom odelu?
Tomase, nisam znala da toliko izvodi...
Da, 14 je.
Kad ga snimaju kamere.
Bolje nego da radim ovo i stojim ovde.
Ne! Grize. Voli tu plastiku. Gle. -Da.
Vidi. Dođavola.
Ne samo da su svuda mačje dlake...
Znaš šta?
Mislio sam da ti dam savet kako da ih štitiš od mačke i prašine...
Mislim, ako...
Ali mislio sam da znaš šta radiš pa...
Ako ostavimo ovde napolju, izgrišće negative.
Da, tako je.
Upravo će to uraditi.
Hoćeš nešto da pregrizeš?
Bonžitu?
Moraš da shvatiš da sam presrećna
što će biti dokumentarac koji si ti snimila.
To je sjajno!
Sanjala sam danas da smo imali izložbu,
bila sam tamo s Tomasom.
Bila je u nekoj ogromnoj zgradi na tri sprata,
a tamo sam bila samo ja i još pet ljudi.
Baš me je rastužilo.
Nadam se da se to neće dogoditi.
Sećam se kad sam rekao da je portret naslikan i da je to prikaz vas.
Ono što zaista želite u portretu je vaša suština,
ono što jeste. Ne samo kako izgledate, nego i ono što jeste.
I tu portret postaje zanimljiv. Kao da je u njemu još nešto.
Mislim da je guza povećana.
I da desna slika izgleda tamnije od leve.
Mislim da je Mari u pravu.
Ova treba da bude svetlija. To misliš?
A ova tamnija.
Bar da uklonimo žutu, a kadu malo...
A u kadi ima malo plave, zar ne?
Čini mi se ili...
Jedva čekam da dobiješ pomoćnika.
Imam savršenog pomoćnika.
Koji zna šta radi.
Imam najboljeg pomoćnika.
Jedva čekam da nađeš nekoga ko zna šta radi jer ja ne znam.
Ja jedva čekam da mogu da počnem da ti plaćam za to.
Da, baš.
- Skini ga na trenutak. -Gospode. - Hajde, ne želim da ga umrljam kremom.
Isuse. Mali Isus donosi poklone.
Hajde. -Smiri se, skidam ga.
Vidiš ovo?
Dve ruke. To je zato što si juče za ručak puno jela.
Ova veza funkcioniše
samo zato što je Tomas najstariji od troje dece.
Kladim se da je mučio svog brata i sestru kao lud.
A ja sam najmlađa od troje dece
- i sestre su me mučile. - Odakle ti to?
Pa sam se navikla i zabavljam se.
Pogrešan ključ.
To nije to. To mogu da ostavim ovde.
A nije ni ovo. Dakle, ništa.
Šta očekuješ? -Pismo iz imigracionog.
Dozvolu za putovanje.
Tako da mogu da idem kući, nakon sedam godina.
Koja je razlika između uvoda i eseja?
Dobro pitanje.
Prelepo, zar ne?
Zbog ove sam došla u Njujork.
Videla sam je na internetu i morala da dođem da upoznam autora.
Tamo je.
Godinama pratim vaš rad. Vrlo sam srećan.
Odakle si?
S Filipina. -Kul.
Imam samostalnu izložbu na Aper Ist Sajdu. Mnogo portreta.
Pozvala sam ga na svoju izložbu. Rekao je da će doći. Dobra vest.
Jedva čekam da čujem šta moj idol misli o mom radu.
Ovo izgleda veoma dobro.
I doslovno smo na pola milimetra...
Tako. Šta misliš?
Zadovoljna?
Želim da vidim sve na zidu. -U redu.
Misliš da su čizme bolje? -Mislim da jesu.
Trebaju mi neke pantalone.
Kretaću se, pozdravljati ljude. Vidiš mi guzu? -U redu je.
Tražim nešto za otvaranje moje prve samostalne izložbe sledeće nedelje.
Mislite da može da bude haljina?
Izgleda li kao da sam zaboravila pantalone ili je u redu?
Naravno, Rob će tamo udarati čekićem.
Skulptura nadahnuta metom.
Možda ću pitati želi li da razgovara s tobom. -Dobro.
Upoznala si je lično pa budi opuštena.
Slikala si je.
Bićeš dobro. Poznaješ je, sve je super. -Znam.
Kad mi bar oko ne bi trzalo.
Bilo mi je veoma važno
da se povežem s ljudima putem fotografije.
I ono što je divno u tome svemu
jeste to da sam dobila priliku i razlog da upoznam ljude,
fotografišem ih, razgovaram i sprijateljim se s njima.
To mi je pomoglo da nađem dom u Njujorku.
U njoj je 180 ljudi. Biće više od 200 fotografija.
Vidi da li bi stavio to crno.
Izgledaće bolje jer je unutra tamno pa se neće videti.
Tako ćemo sledeći put.
Kad budemo imali novca.
Mnogo godina bila sam ilegalno u zemlji i nije bilo lako.
Čuvala sam decu s potlačenim manjinama.
Nisam mogla da radim ništa bolje
jer nisam imala pravo ni mogućnost da radim nešto drugo
jer nisam imala prave papire.
Ništa.
One takođe odražavaju ko sam ja,
i to je u neku ruku autoportret
preko svih tih ljudi
jer je to kako ja vidim Ameriku kao neko iz Istočne Evrope.
To je Amerika koju volim, s kojom mogu da se poistovetim.
Da li biste hteli da razgovarate s kustosom?
Da pokušam? Šta mislite o tome?
U redu.
U redu, Tomase. Šta da učinim bolje u sledećem?
Ja bih upotrebio reč "progon". -Dobro.
Sve ostalo je savršeno. Savršen intervju.
Čoveče. Da, to je bilo... Neka pitanja su bila zeznuta.
Na primer: "Kakva želite da bude vaša poruka kao umetnice?"
A ja ono... Ne znam.
Samo hoću da stvaram umetnost. Ne znam za poruku.
To treba drugi da procene.
Da, super.
U odgovorima ne glumiš i iskrena si.
Sve je bilo u redu.
Da.
Gledam te slike i nije mi dosadilo da ih gledam.
Posebne su. Ne znam šta da kažem pa ću se samo zahvaliti Mari.
Ovo je njena izložba i drago mi je što sam deo nje.
Ja se zahvaljujem Tomasu
što je uredio ovako divnu izložbu.
Hvala svima koji su dopustili da ih fotografišem.
Drago mi je što ste svi ovde i što ste mi prijatelji,
to je ono najvažnije.
Već gubim glas i suze su mi krenule.
Ovo mi je prva samostalna izložba. Nisam još imala samostalnu izložbu.
Zaslužuješ je . -Strašno je.
Da, ovo je moja prva samostalna izložba.
Ovo su slike iz Njujorka. Ovde sam već sedam godina.
A ovo su moji radovi iz poslednje dve-tri godine.
Kako ste došli u kontakt s kustosom?
Kako ste ga našli?
Radili smo zajedno na različitim projektima.
Pošto poznaje moj rad veoma dobro i veoma dugo,
jer smo dugo radili zajedno,
ustanovili smo da bi ovo bila najbolja opcija.
Oprostite... -Je li ovde njegova porodica?
Njegova žena ili...
Sestra. Njegova sestra je ovde. Odmah se vraćam.
Idemo odavde.
Ovde je bivši ministar spoljnih poslova
sa svojom ženom i češkim konzulom.
Razgovarali su sa mnom. "Videli smo kustosa. Ovde mu je žena, zar ne?"
A ja kažem: "To mu je sestra". Nikome ne govorimo da smo u braku.
Mislio je da si mu ti žena. Ili ti.
Mogla bi da je glumiš večeras.
Baš je smešno.
Kažem ti, izgleda jebeno dobro.
Jupi!
Zaista, veoma dobro.
Vrlo su izražajna,
pitam se šta se događalo u tom trenutku.
Odlično si to uradila. Zaista. -Hvala.
Kao da stvarno bulje u mene. Gledaju mi u dušu.
Sviđa mi se što gledaju u oči.
Nekima je to teško.
Voleo bih da toga u mom životu ima više.
Da, jer se povezuješ preko očiju.
Čak i Rajan Mekginli, koji je...
Volim ga. -... najbolja verzija fotografa koja mi pada na pamet....
Volela bih da dođe i vidi moj rad.
Ali ja mislim da si ti bolja, to se vidi u očima.
Ne, zaista. Svi muškarci mogu u penziju, ozbiljno.
Jer objektivizuju ljude, ti to ne radiš.
Nikad ne znam šta da radim kad u mene upere foto-aparat.
Ni ja.
Ti znaš.
Život je sjajan. Da.
Svuda sam pisala o Rajanu, da svi znaju.
I došao je. Ostao je dva sata.
Ludilo je da bi neko tog kalibra
proveo dva sata u galeriji s nekom devojkom,
gledajući njene slike.
I svidele su mu se. Rekao je da bi trebalo da fotografišem svaki dan.
Rekao je i da treba da izdam knjigu.
Da on uvek daje svoju ljudima kojima se divi, vlasnicima galerija,
velikim brendovima i drugima.
Da uvek nešto proizađe iz toga, posao ili izložba.
Sad sam se popela na viši nivo
jer Rajanova podrška je neverovatna.
To je jednostavno ludnica.
Svi kojima je dao svoju podršku su uspeli.
Mama mi je preko "Skajpa" rekla
da bi tata bio ponosan na to što sam u Americi.
I to je istina jer je voleo da putuje.
Hteo je da putuje po svetu, bio je pustolov.
Mislim da moja mama to nije, ali tata je bio.
Mama je pustolov u sebi.
Mislim da bi i došao da me poseti.
Došao bi pa bismo otišli u Meksiko i pušili cigare.
Tata je bio boem, pustolov, pomalo lud...
Alkoholičar.
I ponekad mi je žao
što neću dobiti priznanje od oca.
Kao najmlađa ćerka
bila sam tatina mezimica, najmlađa.
Ovo su tata i mama.
Ovo su mama, baka, ja i tata.
Tata i ja... Bili smo drugari.
To je jedna od retkih slika tate,
i kaže: "ta-da", a ja...
Mnogo sam patila kad je tata umro.
Veoma dugo je to trajalo.
Tata je umro u novembru. Dva dana kasnije slavili smo moj rođendan.
Za 16. rođendan dobila sam srebrni lančić...
... lančić i minđuše , koje su mi kupili mama i tata.
Dakle dobila sam poklone koje tata nije doživeo da vidi.
Dobila sam veliku knjigu o Daliju,
koju mi je tata kupio, a mama dala.
Svi su plakali.
Sledećih nekoliko godina svi su na mom rođendanu plakali,
što je bilo vrlo traumatično.
Više nisam htela da slavim rođendan
jer je bio povezan s tatinom smrću.
Posle toga nisam jedno vreme razgovarala s porodicom.
Nakon tatine smrti smo se udaljili.
Nisam ni sa kim kod kuće mnogo komunicirala.
A i bila sam tinejdžerka pa...
2004.
Pre 14 godina. Suludo, zar ne?
Jedne večeri sam držao govor u "Metu".
Stajao sam ispred Gogenove slike. Ona je prišla i stala ispred te slike.
Pa sam rekao "Zdravo".
Stariji gospodin s naočarima, u sakou i košulji.
Pogledao me je pa sam i ja pogledala njega i rekla "Zdravo".
Zdravo! Kako si? Lepo te je videti.
I nastavila sam da hodam galerijom
i 20 minuta kasnije opet sam ga videla
kako hoda kroz muzej sa grupom ljudi...
- Kako ste, profesore? - Sjajno. -Zdravo! Kako ste?
Izgledaš srećno, to je baš lepo.
... i drži im predavanje.
Lepo te je videti. -I vas.
Hoćemo li? -Da. -Sjajno. Idemo.
Imali smo predavanje o portretima.
Povezaćemo ideju portreta s autoportretima.
Volim portrete.
Volim da gledam ljude
jer gledam portrete i oni mi govore nešto o ljudima.
Šta je Visler učinio ovde? Grof Monteskju. Francuski plemić.
Pošto me je ranije pozdravio, mislila sam da mogu da se pridružim predavanju.
I jesam. Dopustio mi je.
Ne želi da bude ovde, predobar je za ovo.
Bio je vrlo strastven u vezi s umetnošću.
Čak sam i vodila beleške.
Portret se zove "Aranžman u crnom i zlatnom".
Gde vidite zlatno?
Govorio je sat i po. Nikad nisam čula tako sjajno predavanje o umetnosti.
Gde je zlato? Nema zlata na slici. Ram...
Kad su svi odlazili tražila sam njegov broj mobilnog.
Rekla sam mu da bih htela opet da idem u galeriju.
Rembrant unosi vrednost u sliku i na sebe.
Visler uramljuje tu vrednost tim zlatom.
Skinuo je muzejsku nalepnicu sa sakoa
i na nju mi napisao svoj broj.
Još je imam.
Poput dima je, lagana, baš kao sam Monteskju.
Ima li pitanja?
Juri? Bene?
Razmišljam o osvetljenju.
Kako je mogao da odredi gde je svetlost na slici? Kako je naslikao
to što izgleda kao vreća za smeće, ali nije?
Pretpostavljam da je to plašt.
Vrlo skupa vreća za smeće.
Činčila. Skup krzneni plašt.
Takozvana konvencija osvetljenja
je osvetljenje glave,
obično nekog belca.
Da se pokaže da razmišlja, da je bistar i genijalan.
Ne znam šta da kažem.
Dobro pitanje. Ne znam imam li odgovor.
Mislim da je to zato što se nisam bavila fotografijom u Češkoj.
Iako to nije u potpunosti istina.
Kad završiš školu nisi spreman za stvarni svet.
Posebno kao slikar.
Radila sam u kafiću,
nisam znala šta ću
pa sam mislila da bih mogla da odem u SAD i radim kaoau pair godinu dana.
Tada sam imala dečka. Rekla sam mu da ću otići na pola godine,
zaraditi malo pa se vratiti kući, venčaćemo se i to će biti to.
Ali nikad se nisam vratila kući.
Znate... Čujete me?
Sranje.
Zdravo. Kako si?
Zdravo.
Moje fotografije.
Velike su.
Ništa odavde neće biti korisno Imigracionom.
Ove slike su stare.
Tada još nisam znala da slikam s filmom.
Grozno.
Sve je mutno.
Kad je ovo bilo?
2011.
2012.
Ovo je sigurno iz severne Karoline.
Zašto uvek pišem o muškarcima?
"U subotu imam sastanak.
Sastanak koji nije sastanak, ali kladim se da je sastanak.
Nalazim se s Tomasom na uglu 78. i Leksingtona.
Izgleda samouvereno. Zna mnogo toga.
Biće zanimljivo. Uzbuđena sam."
Tomas me je prvi podsticao da fotografišem.
Da nije bilo njega,
mislim da danas ne bih fotografisala.
Uvek sam bila sklona da potcenjujem sebe kao umetnicu.
Naše prve zajedničke slike.
To će biti korisno za Imigraciono.
Na prvi sastanak me je odveo u muzej Gugenhajm.
Tamo sam prvi put videla radove Frančeske Vudmen,
njene autoportrete.
Izložili su i njene dnevnike. Mogla sam s time da se poistovetim.
I ja sam vodila dnevnik u severnoj Karolini.
Na izložbi sam se pitala zašto se nikad nisam oprobala u fotografiji.
Pa sam krenula na večernja predavanja u Školi za vizuelne umetnosti
i tako sam počela s fotografisanjem.
Ne znam kako uočiš talenat.
Postoji li urođeni talenat? To je mit, zar ne?
Ima mnogo više iza toga. Šta je pravi talenat? Kako mogu da kažem šta je to?
I kako da ga onda procenim?
Mislim da kad imenuješ nešto čarolija verovatno nestaje.
Evo je.
1658.
Ko je već čuo za Rembranta?
Dobro, svi ste već čuli za Rembranta.
To je malo... Onde je Hans Holbejn. Ko je čuo za njega?
Niko, zar ne?
To ne znači... Pa, to znači mnogo.
Kod Rembranta imamo dubinu i težinu.
Ima piramidalni oblik. Zlato je unutra.
Nanosi boju na grub i odrešit način.
I to se vidi u potezima četkice. Grubo naneseno zlato.
Naslikao je više od 40 autoportreta.
I evo ga.
Dve godine nakon što su njegova kuća i sve u njoj likvidirani.
Veliki bankrot 1656.
Nije sebe naslikao siromašnim.
Naslikao je sebe kraljevski obučenim. Odeća je važna.
Mislim da stavlja masku za nas kroz odeću.
Zar ne stvaramo u određenoj meri ko smo i kako želimo da nas vide?
Činite to svojom odećom svaki dan.
Obučete se na određeni način
i izađete na ulicu i predstavljate sebe na određeni način.
Ja sam danas stavio kravatu.
Ne nosim ono što sam nosio u krevetu.
Ustao sam i obukao se, kao ja.
Predstavljam sebe kao sebe.
A Rembrant je slikar, koji slika autoportrete
i može da sebe predstavi na različite načine.
Odeća je na određen način uvek važna.
Deo je imidža.
Vidite li razliku između Vislera i Rembranta?
Osećate li razliku u težini?
Razumete li razliku
u vezi sa onim što se čini kao trajnost u slici?
Odlični radovi.
- Zdravo! Kako se zovete? -Mark. - Mark? -Da, Mark. -Odakle ste?
Mislio sam da dođem na izložbu. U Češkom je centru?
Da. Bože! Kako znate? To je ludo.
Zato što dobar rad privlači pažnju.
To je tako lepo. Ulepšali ste mi dan.
Čudim se što to ne čujete češće. -Ne znam.
Gospode, to je bilo lepo.
Mislila sam da se šali.
To je dobro, zar ne? Gospode, zar sam već slavna?
Prepoznao me je. Čoveče!
Uvek gurnem pogrešan.
Tomase!
Samo malo.
Dobila sam važnu poštu.
Jesam. Sviđa mi se to i sviđa mi se da radim s vama.
U redu. Dakle... Sjedinjene Američke Države, radna dozvola.
Tomanova Mari.
Moja slika je pored Kipa slobode. Vidite?
Sad mogu da radim kul poslove.
Zdravo, mama! Dolazim kući!
"Molimo vas da čuvate svoju karticu." U redu.
Jesi li uzbuđen? -Gladan sam.
Smatraš li se sada mladom Amerikankom?
Na neki način. Nisam još službeno Amerikanka,
ali nadam se da ću biti. I biću ponosna Amerikanka.
Zaista se divim Mari
jer je došla s male farme u Češkoj.
Ja sam samo morao da pređem most Džordž Vašington iz Nju Džersija.
Mislim da je to... Samo taj duh.
I njena istrajnost da...
Ja verujem u njujoršku marljivost.
Mislim da je to prava stvar i volim to.
Kad ljudi rade po pet poslova
kako bi kupili film, kako bi radili ono što vole.
I da ostanu ovde.
Da ostanu na površini.
Uvek mislim na tu filozofiju njujorškog održavanja na površini.
Da ljudi koji naporno rade mogu da se održe na površini.
Mogu da ostvare snove.
A mislim i da treba da ima više žena fotografa.
Podržao sam u početku Sendi Kim, Petru Kolins,
Rošel Brok, Sabrinu Santijago, Mari...
To je zaista potrebno.
Sjajno. -To je nešto što nedostaje.
Neverovatno je, Rajane, što to radiš.
Mnogo volim tvoj rad.
A kad sam te upoznala, kad smo sedeli u galeriji,
kad si zaista došao na moju izložbu, što nisam mogla da verujem,
to je bio formativan trenutak za mene.
To što radiš za mlade i to kakav si, pravo je nadahnuće.
Bilo je bolje od tvog rada.
A veruj mi, zaista volim tvoj rad.
Hvala.
Mislim da smo pokrili mnogo toga.
Je li čudno to što sam rekla na kraju? Svi su tada utihnuli.
Samo sam htela da kažem da je predivan.
Da je bolji od svojih radova?
Je li to glupo? Jesam li rekla nešto glupo?
Ne. Ovaj, ne bih rekao da je bolje od njegovih radova.
Nisam tako mislila.
Znam, ali jednostavno...
Nisam tako mislila. -Znam.
Ali oni to znaju. -Nadam se.
Njegov rad je sjajan. Svi to znaju.
Svi su utihnuli? -Da.
Daj... Jesam li rekla još nešto glupo?
- Ne, bilo je sjajno. - Bila sam vrlo nervozna.
Sve je bilo sjajno. I on je tebe hvalio.
Jeste. Baš je fin.
"Mislim da je to bolje od njegovog rada." -Nisam tako mislila.
Rekla sam da je to bolje od njegovog rada, ali nisam tako mislila.
Nisi nikad čula onu izreku: Nema povratka kući?
To je suludo. Ali nije zvučalo čudno. Je li zvučalo?
Predugo si bila ovde. Ne možeš da se vratiš kući.
Dva, četiri, šest...
Osam, deset, dvanaest, četrnaest...
Šesnaest, osamnaest, dvadeset.
Imam četrdeset rolni filma.
Ako idemo na 21 dan, to su dve rolne na dan.
Jedna crno-bela, jedna u boji.
Dobro.
To je dovoljno filma, biće dobro.
Patike "Najke", čizme "Martinke", "Konvers"...
Ne znam hoće li stati. Suknja... Jebeš to.
Naočare za sunce imam, kaiš, tašna...
Ne mogu da nađem karticu.
Ne mogu da nađem dokument za putovanje, pa teoretski ne mogu da napustim SAD.
A za deset dana treba da idemo u Češku za Božić.
- "Oprostite što kasnim." - Poslaću ovo svima u Češkoj
za slučaj da ne stignem na Božić.
Svuda sam tražila.
Na sofi, podigli smo ceo tepih.
Ne znam više gde da tražim. Čekala sam na ovo osam godina.
Onda dobijem karticu da napokon mogu da putujem, a kartica se izgubi.
Deset dana pre puta. Apsurdno.
Prašina: svuda. Kartica: nigde. Dođavola!
Ne znam, Maru. Zaista ne znam.
Mama je čak zbog mene odložila venčanje.
U našoj kući je uvek nešto polazilo naopako.
Tata je kosio travu i slučajno sebi odsekao palac.
Ne znam, mama.
Svuda tražim već tri dana.
Kako je mogla da se izgubi? -Zaista ne znam.
Nisam još nikad ništa izgubila. -Dušo...
Šta Tomas kaže na to? -Ništa.
A šta može da kaže, zar ne?
Dobro. Još se nadam
da ću nešto otvoriti i naći je.
Videćemo se bar na proleće.
Ništa se ne može. Tako je kako je.
Dobro.
Zagoreo je.
Imaću samostalnu izložbu u Berlinu.
Dobro, zar ne?
Da. Odlično. Fantastično. Da, odlično.
Možda nikad neću stići tamo.
Ne bih bila nevaljala.
Moramo se truditi da ne budemo bezobrazni
jer mogu moj slučaj da označe problematičnim.
Ne mogu da verujem da radiš s dokumentaristom
koji nema pravu opremu.
Ima je. -Snima mobilnim.
Gle, ovo je ulica Tomas.
Možemo li da idemo?
To je tvoja ulica. Nadam se da je pored ulica Mari.
Nadajmo se.
Dobili smo je.
Idemo odavde. -Nije bilo lako.
- Ne mogu da verujem da su nam je dali. - Mislim da nisu nameravali to da urade.
Onda sam plakala pa se vratila i... Ne znam.
Jednostavno je... Ne znam. Odlučila je da to uradi.
I dala nam ju je. Sad imam karticu koja važi još godinu dana.
Ne mogu da verujem.
Daj pet! Daj pet!
Juriće me.
Sad će me još juriti.
Hej.
Imam novi fotoaparat za Češku.
Lepo od tebe, hvala.
Datira li slike? -Da.
Kao neki trik iz "Džejmsa Bonda".
Možeš da odabereš datum?
Već sam ga namestio.
Šta je WNT?
Stisni.
To je zumiranje.
Da vidimo šta će biti.
Vrlo spor blic.
Čak sam osetila toplotu na licu.
Šta da slikam 36 puta?
Tomase, pogledaj me.
Idemo u Češku.
Raduješ li se odlasku kući?
Da i ne.
Imam podeljena osećanja. Nisam dugo tamo bila.
Osećam teskobu. Bojim se da ću napokon shvatiti
koliko je tih sedam godina bilo dugo i važno,
a ja jednostavno nisam bila tamo.
Njujork, dolazak u 8.16.
Drugi red od vrha.
Vidiš? -Nisu još stigli.
Zdravo, mama!
Zdravo, Vili!
Tomas, Vili.
Kad je mama našla novog dečka,
rekla sam da ne sme ni slučajno živeti s nama u kući
pa se mama odselila s njim u Austriju.
Lepo je što se napokon vidimo.
Nisam s njim razgovarala dve godine.
Potpuno sam ga ignorisala.
Zdravo, Maru. Imaš fensi foto-aparat.
Vidi taj fensi foto-aparat.
Znam, malo sam ljubomoran.
Vili!
Sigurno sam bila grozna, pravo derište.
Mislim da nisam imala dovoljno obzira
i razumevanja prema svojoj porodici.
Brno! Prag!
Super, idemo kući!
Koliko konja imamo, mama? Dva?
- I koliko imamo koza? - Tri stare i četiri mlade.
Čoveče!
Zdravo!
Zdravo, kuco.
Je li to... Tog ne znam.
Kunići.
Evo ih.
Malo sam ga uplašila.
Koza! Koza!
Ovo će biti sjajan portret.
Daj meni. -U redu je. Ne, ne, ne.
Mogu, mogu.
Ovde je sve isto. To je dobro.
Zašto bismo nešto menjali? -Upravo tako.
To je Rada, zar ne?
Bohda. -To je Bohda?
Mačka se krije.
Kul.
Ovo je moja soba, Tomase.
Prošlo je osam godina.
Možemo da bacimo mnoge moje stvari, mama. -Moraš da ih pregledaš.
Super.
Grozno sam slikala.
Pogledaj ovu ovde.
Da, znam.
Šta je to?
Za konje.
Za sanke.
Da, da, da.
Neću to moći kako treba. -Pokušaj.
Mislim da je Vili mnogo zanimljiviji od Mari.
Hajdemo ovako.
Bože, nisam bila ovde osam godina.
Zdravo!
Čoveče...
Nije mi još leglo da sam ovde.
Malo je čudno što sam s vama u pivnici.
Ali leći će mi.
Sve je isto ovde.
Čak sedimo za istim stolom kao i pre osam godina.
Ne znam je li to dobro ili depresivno. -Dobro je.
Bar nešto se ne menja
kad se sve ostalo menja.
Ništa se nije promenilo, sve izgleda isto. Zaista depresivno.
Možda mi je to zato što sam neispavana. Čudno je.
Imam osećaj da ovde ne pripadam.
Želim da te slikam.
Super. Gledaj u mene.
Idemo.
Jak blic. -Da.
- Savršeno. Kako se zovete? - Iva. -Mari. Drago mi je.
Želim da slikam par u uglu.
Ali se stidim da im priđem. Moram prvo da se zagrejem. -Ti da se stidiš?
Naravno, uvek sam stidljiva.
Zdravo!
Na kraju je bilo dobro, na početku je bilo malo... Čudno. -Da?
Valjda. Ne znam.
Bože, ovde je tako tiho.
To mi se ne sviđa. Ne sviđa mi se tišina.
Pre sam stalno šetala ovuda, čini mi se...
Nisam srcem u tome. Ne znam.
Ponekad je prošlost poput odbacivanja stare kože.
Šta je bilo, bilo je.
Možda je normalno i dobro preseliti se na drugo mesto
i osnovati novi dom.
Šta misliš o ostanku?
Ne znam. Ima li razlike? Ne znam...
Ili je nema. Suludo.
Daj, nemoj da si takva drukčija sa mnom.
Ako drvo padne u šumi, a nikoga nema, je li proizvelo zvuk.
Da, proizvelo je zvuk.
Da.
Znaš? Ima li Boga? Da, ima ga. -Zaista?
Da, pričamo o tom. Ima Boga. Ljudi veruju da postoji pa postoji.
To ne znači da zaista postoji.
Postojati je reč, koncept i to je dovoljno.
Ne mora da ima nekakav materijalni oblik kako bi postojao.
Postojati je ideja.
To je neosporivo.
Postoji li razlika između odlaska od doma i odlaska na drugo mesto?
Postoji. U čemu je razlika? Ne znam.
Ovu majicu sam nosila svaki dan. -Da vidim.
Imala je posebne rukave.
Odvratna je.
Zar ne? I iznošena je,
ali zaista sam mislila da je zakon.
Moraš da razmisliš šta želiš da sačuvaš za ono svoje.
Možda bi mogla da sačuvaš to i one farmerke.
Obuci onu majicu "Puma". Ona mi je prva asocijacija na Istočnu Evropu.
I niske farmerke.
Da, tako.
Vratila si se. Vratila si se u Mikulov.
Još su mi dobre.
Gde si ih našla? -U svom ormaru.
Pocepane farmerke...
Niske su.
Grozno.
Nekako staro. Grozno, zar ne?
Pre nego što išta baciš, šta rezonuje s tobom?
Šta predstavlja tadašnju tebe?
Volim da se ističem.
Transformacija je gotova. -Zar ne?
Da, znam.
Ovo je ista slika koju sam nekad stalno snimala. -Jeste.
Samo s drugim dečkom u krevetu. -Bože. Istina.
Daj da pokažem svoj penis.
Grozno.
Imam gomilu slika golih tipova u ovom krevetu.
Istina. Zato mi je tako prijatno da spavam u njemu.
Zaista izgleda kao tada.
To je moć odeće.
Ovo je džemper mog tate. Stalno sam ga nosila. Bio mi je to omiljeni džemper.
To mi je jedini preostali džemper.
Mislila sam da je moj tata bio veći. Ne mogu da verujem da je stao u ovo.
Da?
Prošlost nije glamurozna.
Prošlost nije glamurozna? -Nije.
Čudno, zar ne? Čudno.
Prošlost nije ono čega se sećam.
Čega se sećaš?
Mislila sam da je sve bilo lepo, slatko...
I sjajno.
Ali je samo gomila smeća. Mnogo smeća.
Ne znam šta sam. Treba mi nekoliko dana
da shvatim šta mislim i osećam.
Da odemo?
Ne.
Ne sviđa mi se šta sam pre bila. -Zaista? -Da. -Zašto?
Bila sam zbunjena, glupa i nisam znala šta radim.
Drago mi je što živimo u Njujorku.
Znaš koji je logičan potez ovde.
Koji?
To je sva odeća koju ću baciti.
- Pogledajte me. Vili. - Da se nasmešim? -Hvala.
Ako ostaneš ovde, nećeš morati ništa da radiš. Moći ćeš samo...
Nešto ću ti reći...
Da se zabavljaš.
Onaj članak mi je odbijen i pod velikim sam stresom da ga prepravim.
Moram da ga prepravim pre 25. januara.
To mi stvara stres.
Ne znam je li muka potrebna za rast i lični razvoj.
Shvataš?
Ne mora da bude teško.
Bar ne toliko teško.
Umetnicima se govori da moraju da budu siromašni i pate za svoju umetnost.
Pikaso nije patio.
A mislim da nije patio ni Matis.
Patnja je povezana s određenom generacijom slikara.
Romantična patnja, romantizam, moraš da patiš.
Zašto bih morao da patim za nešto?
Zašto bih morao da patim da bi nešto bilo dobro?
Ako to promeniš u naporan rad
i predanost, to je verovatno potrebno.
I ako je to patnja, onda da, moraš da patiš.
Ali ako uživaš u svom poslu, je li to onda zaista patnja?
A ako ne uživaš u svom poslu, zašto ga onda radiš?
U velikom delu Marinih radova...
Jako pada.
Ne znam ceni li toliko fotografije, koliko ceni...
Pokušaću, možda će pahulje dobro izgledati.
... koliko ceni iskustvo snimanja tih fotografija. -Moglo bi da upali.
Nadam se da ćemo sutra odleteti.
Mislim da je fotografija samo trag onog što čini.
Prava je stvar trenutak u kojem je fotografija snimljena.
Jesi li gladan?
Ne znam. Šta se događa ovde?
Vidi, napravila sam salatu.
Šta?
Nije dovoljno gladan. Vidi šta radi.
Hrana je na stolu. -Znam.
Ne bi smela da govoriš. Ti si dokumetarista.
Lepo je biti kod kuće.
Slikaću vas za minut. Možete li malo da stanete zajedno?
Odlično.
Još jednu.
Čekaj.
Hvala.
Ovde si samo zbog nedelje mode? -Da.
- Mislim da može tako. - Mogu li da te fotografišem? -Da.
Kad već to imaš na sebi.
Objaviću knjigu. Izlazi krajem marta.
Hvala.
Ovu još nisam videla.
Ovo je Lili.
Riči.
Koga još znam?
Ovde su neke velike zvezde Instagrama.
Obe ćete biti u knjizi koju izdajem.
Izdajem prvu knjigu. Radim na njoj kao luda.
Rok mi je u ponedeljak pa sam stvarno luda.
Koliko je to stranica?
144. -Dobro. Kad ide u štampu?
- Sledeće nedelje. - Dobro.
Oprosti.
Odlično si obučena.
Hvala.
U redu.
Još nešto? -Ne, to je sve.
Da kažem da svi rade na mojoj knjizi kao što si pre predložio? Ne?
Sad sam ti rekao šta da kažeš?
Ne želim da imam snimljeno da ti govorim šta da kažeš.
Već te snima. -Zašto ne? Uvek o svemu razgovaram s tobom.
Nije to nikakva tajna.
"Zdravo, Rajane. Radim na svojoj knjizi i htela sam da te pitam..."
"Da li bi napisao nešto za nju."
"... bi li napisao..."
Da napišem: "Mnogo bi mi značilo, ali shvatam ako nemaš vremena"?
"Bila bi mi velika čast."
Šta da napišem na kraju?
Ne znam, neke emotikone srca ili nešto slično.
Ti!
Pošalji.
Poslato. Dobro.
Dobro. Šaljemo dobar vajb.
Idemo da jedemo, šefe.
Hvala.
Hvala. Bože! Pusti devojke unutra.
Nie se nijednom upalio blic.
Ako ih složimo ovako, to je sjajno uparivanje. -Jeste.
Shvataš? -Da.
Onda su obe slike prilično zanimljive.
Ako nam se ne sviđa slika,
ne želim nužno da je stavim kao par. Razumeš?
Ova slika mi smeta.
Ova mi smeta. -Dobro.
Ova mi se nikada nije sviđala.
Ova mi se više sviđa. A tebi?
Daj da ih vidim obe.
Dobro. Stavi je na onu gomilu.
Ovu?
Imaš 60 slika za koje si htela da ti budu omiljenih 60 slika.
Najmoćnijih 60 slika.
To želiš.
60 najmoćnijih slika. To je to.
Ove su odabrane, ove su...
Još malo pa smo gotovi, ne?
Možda.
Ove su u razmatranju.
Ove nisu odabrane, ali se razmatraju.
Ove nisu ni "da" ni "možda".
Lenštino.
Umorna sam.
- U redu, idemo. - Samo malo. Neko dolazi?
Da, moj prijatelj dolazi da se seksa s nekim.
Tomas mu čini veliku uslugu.
Pozajmljujemo mu naš stan da se seksa.
Suludo.
Dobila sam poruku od Rajana.
Zaista?
Čoveče, duga je.
Mari ima divnu energiju i velikih je široko otvorenih očiju.
Sviđa mi se Mari jer ima toplo srce i mnogo entuzijazma.
Ponekad su to najvažnije karakteristike uspešnog fotografa.
Njeni modeli joj poziraju jer je vole.
To što je Čehinja njena je posebna moć.
Mislim da su njeni modeli spremniji da poziraju nekome iz druge zemlje,
nekome ko ne predstavlja nikoga koga su ikad poznavali.
U Marinom svetu ljudi jednostavno mogu da budu.
Kad bi bar cela američka kultura mladih
izgledala kao fotografija Mari - raznolika i inkluzivna."
Oho.
Šta ti misliš?
Šta misliš?
Zašto moram da kažem šta mislim?
Baš lepo. Sjajno je. Trebalo bi da sam srećna.
Možeš li da zamisliš... -Reci mu. Pošalji poruku. -Hoću.
"To je baš lepo bla, bla..."
Možeš li da zamisliš da je tip kojem se divim najviše...
Odmah posle Tomasa...
Oprosti.
Rajan je gej, u redu je. ... tip kojem se divim najviše,
posle Tomasa,
napisao nešto tako dugo o meni, što znači da je razmišljao o meni.
To je tako lepo.
To mi se nije dogodilo u školi,
s drugim profesorima u školi jeste,
ali ovo je potpuno drukčija vrsta pomoći koja...
Ne znam. Vrlo je dragocena.
Znaš kako bi svet bio prelep?
Bilo bi sjajan kad bi ljudi hteli da pomažu jedni drugima.
Imamo 66 fotografija u knjizi. -Da.
Kejt i Odi su na poslednjoj slici. Izgledaju pomalo blesavo.
A imaju istu sliku odmah posle jer je na naslovnici.
Šta misliš o tome? Ne sviđa ti se?
Mogli bismo da sklonimo Kejt i Odi iz...
Iz knjige? -Iz knjige.
Ili možda da ne budu na samom kraju.
Tomase, možeš li da doneseš toaletni papir?
Ne.
Mislio sam da ćeš ga ukrasti s posla.
Sranje, zaboravila sam mleko.
Sranje.
Šta da radim s ovim?
Vidiš kako se pocepalo?
Šta da radimo s tim? Sjebano je.
Sjebano je. Tomas će biti ljut.
Tri puta mi je rekao da pazim da bude dobro umotano.
Šta misliš?
Mislim da kutije moraju da budu čvršće.
Ovo nisu dobre kutije za 25 kg knjiga.
Nema folije s mehurićima. Nimalo folije.
Znaš čega ima? Ne znam ko je ovo pakovao.
Čega ima? -Papira.
Pogledajmo.
Dejvid neće prodati ovakvu knjigu.
- Misliš? Da vidim. - Ne, definitivno neće.
Da.
Znaš...
Uglovi knjiga su osetljivi.
Oštećene su. I ovde. Gle.
I ovde. -I ovde, verovatno.
Niko neće kupiti oštećenu knjigu. Ne možemo da imamo oštećene knjige.
To je činjenica.
Izgleda dobro. Osim ovog oštećenog ugla.
Da, prelepo. Apsolutno je prelepo. Veoma je lepo.
Poslaćemo po primerak mojoj i tvojoj mami.
Šta je to? -Ne znam.
Oštećenje na unutrašnjoj strani korica.
Da.
I ovde je.
Kao da je nešto bilo stavljeno na papir.
Sigurno će biti u svakoj.
Ne...
Jupi, imam knjigu.
Gle, mislim da knjiga izgleda sjajno.
Mislim da izgleda sjajno, izgleda fantastično.
Sama knjiga izgleda fantastično. Izgleda predivno.
Ovo nije centrirano.
To nam je bio najveći projekat u poslednjih šest meseci.
Sedam.
Da
Nemam vremena ni resursa da odem u Češku
i nadzirem štampanje kako se ovo ne bi ponovilo,
budem tamo na uvezivanju i donesem knjige pre predstavljanja knjige.
Tako stvari stoje.
- Šta misliš o ovome? - Želiš ponovo da štampaš celu knjigu?
Šta misliš o ovome?
To je jedna od naših važnih duplerica
i jedna je od tri koja to radi.
Mislim, jesam li previše direktan?
Činjenica je da smo uložili mnogo vremena i truda u proizvod.
To je kao da kupiš auto,
a sedište je isečeno i ima udubljenje na braniku.
Razočaran sam time.
Šta da kažem? Mislim...
Pogledaj ovo.
Oštećenje na papiru.
Kao da je presečeno. Presečeno je.
Neka ponovo štampaju knjigu
na drukčijem papiru i odmah nam je pošalju.
Mislim... Zar ne?
Mislim da to neću moći.
Nadam se da će se ljudima ipak svideti.
Kad bih bar mogla da poravnam ćoškove.
Osamnaest dobrih.
Što znači da nemamo dovoljno knjiga za predstavljanje.
Dakle sve knjige s tim papirom imaju tu grešku?
Dakle još jedanput.
Pošto ne možete da štampate knjige bez grešaka do 27.,
pokušaću da dogovorim dostavu još četiri kutije
kako bih imala 80 ili 75 knjiga u Njujorku pre 27.
Hvala Bogu da nismo štampali hiljadu knjiga.
Nastavi.
Treba mi odmor.
Ili da živimo u zgradi s liftom.
Bože, čak nam ponestaje prostora.
Da, nemamo mesta za njih. Uzmi kauč.
Ovo izgleda dobro. Bolje su ih zapakovali.
Puno hvala što ste došli.
Stiven? Ovako se piše? -Da.
Ne znam baš dobro kako se šta piše.
Sedim ovde kao u nekom žiriju.
Zdravo! Hvala što ste došli!
Čestitam! -Hvala.
Donela sam ti ovo lepo cveće.
Jedna je za Evelinu. -U redu.
Ona je fotograf iz Kube, poslala me je ovamo.
Divno. -Sviđa joj se vaš rad.
Kako se zoveš?
Kamila. -Ja sam Mari.
Lepo te je napokon upoznati.
Veliko si nadahnuće. Dugo sam se radovala ovome.
Tako mi je drago što te vidim. Potpisaću ti je za sekund.
Zdravo! Bože! Zdravo!
Da. I ti si izdao knjigu? Sjajno.
Ovo je tako lepo.
Ali to nije tvoja knjiga. -Nije važno.
Gde si je štampao? Odlično su to obavili.
Hvala, to mi mnogo znači.
Sviđa mi se i papir.
Okupiš deset klinaca u prostoriji
i želiš da vidiš ko će biti najbrži trkač.
To će biti onaj ko u tom trenu bude najbrže trčao. Istina ili ne?
Ili će to biti klinac koji možda ima nešto drugo. Određenu upornost.
Britni Spirs je jedanput na pitanje kako je uspela odgovorila
da jednostavno nije odustala kad svi drugi jesu.
Možda je to dar, ne odustajati.
Dobro, zapisujem "Balensijagu", nema mešanja s drugim brendovima.
Eventualna korekcija boje napraviće se kod vas?
Nećemo to morati da plaćamo?
Deset hiljada dolara.
To je mali budžet? Rekla je da nema budžeta.
Deset hiljada dolara.
To mora da pokrije moj honorar i sve troškove,
kao što su kupovina i razvijanje filma. -Dobro.
Znači čak ima novca za mene.
Tu je spajalica. To je "Balensijagina" vreća?
Da, to je "Balenciaga".
Što je ovo?
Probaj.
Dobro. Sad obuj cipele "Gucci".
Dobro je, zar ne? Osim ako joj je malo, ali možemo probati.
Kolika je ona? -Ne znam, videla sam je samo jednom.
Je li to malo čudno?
Da, ali izgleda nekako kul.
Sav si u "Gucciju" i malo u "Dolceu".
Sledeći put kad Mari bude nešto radila,
otići ću na odmor nedelju pre i neću se vraćati.
Pali li se blic?
Važno je napraviti nešto
što bolje možeš.
Ali to verovatno nikad nije savršeno.
Nikad to ne postigneš. Tu su vremenska, novčana i druga ograničenja.
Možda i emocionalna, ko zna?
Javiću ti se uskoro. -Hvala. -Zdravo.
Hvala vam.
Gotova sam. Tako sam stara.
Napolju je 32 °C.
Snimila sam 12 rolni. To je mnogo.
Ako nastavimo tako, trebaće najmanje dve hiljade dolara za razvijanje.
Ne moramo to sada.
Samo se igram. Dok imam energije, sređivaćemo svako veče.
Ja nemam energije pa ću samo gledati, neću ništa govoriti.
Jako dobro.
Ta mi se mnogo sviđa.
Ne pokazuje mnogo modu.
- Koga briga? - Njih je briga.
Znam, ali pokazuje dovoljno.
Ne pokazuje. -Više od ove. -Ne piše "Gucci".
Mislim da je slika sjajna.
Treba da je uključimo u slike koje ćemo im pokazati.
Ne kažem to, kažem samo šta vidim.
- Ovo je lepo, zar ne? - Izgleda kao Rajanova slika, zar ne?
Ovo mi se sviđa. Ovo je sve. Gotovo je poput sunčeve kapi.
Znaš na šta mislim? Poput onih kapi iz kojih isijava duga.
Izgleda kao da pada u nebo. -To je to.
Izgleda kao da je raspet. -Da.
Hvala na pomoći.
Ne bih uspela bez tebe, Tomas.
Ovo je suludo. -Da.
Imamo još deset snimanja.
Imaš vremena, zar ne? Nemaš drugog posla.
Čime bi se drugim bavio? Svojom karijerom?
Gotovo. Još jedan film je ispucan.
Umorna sam.
Misliš da će biti drukčije za dve nedelje?
To je još stotinu dolara za snimanje samo za prevoz autom.
Vozila sam se vozom.
Nju bih obukao u onaj drugi smoking.
Skinuo bih joj tu haljinu čim nije izgledalo dobro.
Moraš to da vidiš, kao...
Odi ne izgleda dobro i ovo je mutno, zar ne?
Tražimo zaista moćne fotografije.
Ponekad možeš da gledaš dve različite fotografije.
I one su vrlo slične,
ali jedna je očito bolja od druge.
A ponekad možeš da gledaš dve fotografije
i nije uvek jasno je li jedna bolja od druge.
Ali fotografija je predivna. Prelepa. -Da vidim.
Ponekad možeš da kažeš sebi "Zar je zaista bitno?
Je li jedna zaista bolja od druge?
Je li zaista važno?"
U slikarstvu toga nema.
U velikoj meri je važan kontekst.
Stavite fotografiju u modni časopis i to je modna fotografija.
Staviš fotografiju u "MoMA-u" i više to nije.
To je verovatno to. Ono je što kažeš da jeste.
I mislim da je teško,
posebno mladim fotografima poput Mari
da se nose s ta dva prostora.
U gradnji karijere bitno je kako se nosiš s ta dva prostora.
"Tomanova fotografiše svoje modele kako dolaze i odlaze
obučene kako bi voleli da se oblače
kad bi mogli da priušte visoku modu pomešanu sa sopstvenom odećom.
Za mene je to kao da gledam filmsku verziju izgubljene uspomene."
Njujork je mesto gde treba uspeti.
Ako uspete u Njujorku, možete uspeti bilo gde.
Jesmo li u novinama?
Nismo samo u novinama, u "Njujork tajmsu" smo.
Snovi se ostvaruju. Uz dovoljno napornog rada.
Ovde su neki ljudi s vrha "Kalvina Klajna".
Dobro. -Žele snimanje sa mnom. -Dobro.
"Kalvin Klajn", dušo. Biće odlično.
Čestitam. Videla sam članak u "Njujork tajmsu". Zakon. -Znam.
Sad baš snimam za njih.
Ogromna je!
Mislim da je ova veličina bolja.
Lepo je raditi s tobom.
Najzabavnije je raditi s tobom.
Dobro radimo.
Moje zlatne medalje. Nabavila sam ih kao nagradu za samu sebe
za moja dva zaista velika angažmana za Instagram.
Koliko dugo možemo ovako pre nego što se sudarimo? -Ne znam.
Danas umetnik mora da ima mnoge veštine
koje nisu vezane samo uz stvaranje umetnosti i talenat.
Morate da budete i biznismen, marketinški stručnjak,
firma za odnose s javnošću, sve to.
To je vrlo teška karijera.
Mnoge kreativne karijere su teške jer nema jasnog puta
do novčanog uspeha.
Nervozna sam, Tomas.
Znam, mila.
- Već si to radila. - Ne, nije istina.
Radila sam mnogo autoportreta sama sa sobom.
Nije me gledalo još deset ljudi.
Nisam još radila seriju autoportreta od 20 slika
koje moraju da se snime u jednom danu.
Nešto ću ti reći. -S celim timom.
Samo da znaš. Satiru sam snimila za tri dana.
Kad smo bili na krovu, napravila si odličan posao.
Navikla si da radiš autoportrete. Pa ne smatraj to nečim drugim.
Zaista znaš šta treba raditi.
Nemoj da ti sve ovo napravi blokadu.
I ako moraš da razgovaraš sa mnom, uvek možemo otići negde nasamo.
Znam "Njujork, Njujork" i znam tvoju novu knjigu.
Kako se zove ona u sredini?
Ta je bila prva i zove se "Young American",
za nju verovatno ne znaš. -Da.
To je moja prva knjiga. Rajan Mekginli je napisao uvod za nju.
Bila je veliki hit, brzo se rasprodala.
Sad je kolekcionarski predmet jer je to bilo ograničeno izdanje.
Sjajno. -Da, prilično je dobro.
Prodavala sam je za 40 dolara, a posle je na "eBayu" bila 350 dolara.
Kul. -Da sam bar zadržala više primeraka.
Sviđa mi se kako smo sada namešteni.
Zašto umetnici rade autoportete? Odakle to zanimanje za sebe?
Sjajno. Sviđa mi se to.
Snimamo malo niže.
- Treba da krenemo. - Da, hajdemo.
Autoportret je okretanje aparata prema sebi, a ne prema svetu.
Želiš da staviš dva "Kontaksa" ili jedan? -Jedan. -Dobro.
Suština autoportreta je ideja unutrašnjosti.
I zato je tako moćna
jer imate umetnika koji već jeste zanimljiv lik u svetu.
Nedavno sam bila na snimanju i činio mi se...
Mislila sam da sam izgubila venčani prsten. -Bože. -Našli su ga.
- Ova je lepa, s kosom. - Definitivno ćemo tu.
Možda se umetnik nada da će autoportretom videti sebe.
Naravno, zato nas zanima jer zaista želimo da vidimo šta su oni.
Kako portretisati osobu?
Portreti govore o statusu i moći.
Autoportreti...
To je nešto sasvim drugo, zar ne?
Uspeli smo.
Znaš da se krećeš. Vrlo dobro.
Još sam ista.
Potpuno drukčija, ali ista.
Ponekad hodam ulicom i osetim vetar u kosi.
Osetim kako leti.
Kosa!
Osećam je.
Čekaj, uskoro ću je obrijati.
Noga me... Uganuo sam članak. Ne bi trebalo ni da stojim.
Onda lezi.
Moram to da nadgledam.
Mogu sama. Sada znam kako se to radi. -Zaista?
Pogled je prelep.
Lepo je imati toliko svetla i videti nebo.
Grade još jednu zgradu. Nadam se da nam neće zakloniti pogled.
Trebalo bi ovako. Ne, daj da vidim. -Posle.
- Ne, želim to da vidim. - Posle. -Želim to da vidim.
Prestani. Sada se sve što radiš snima.
Mislim da je u vezi vrlo važno slagati se s nekim.
Nekrutost. Je li to reč? -I humor.
Je li to reč? Nekrutost. -Ne znam.
Da je s osobom lako slagati se.
Zdravo, Amadu. Ovde profesor Bičdel. Kako si?
Sećaš li se našeg razgovora o linearnoj perspektivi u renesansi?
Koliko ćete fotografija koristiti? Znate li otprilike?
Odlazim danas, za pola sata.
Kad se vratim mogu odmah da počnem da snimam.
Zdravo, Jasin. Kako si? Dobro.
Želiš li da razgovaraš o svom eseju? Šta ti misliš kakav je?
Misliš da je dobar? I ja mislim da je dobar.
Ali neke stvari mogu da budu bolje.
Napustila sam Češku jer sam mislila
da nikad neću biti umetnica, da nisam stvorena za to.
Otišla sam kao au pair, radila za porodicu,
čuvala decu, prala im sudove,
čistila WC...
Najteže je utuviti samom sebi u glavu
da to možeš, da možeš šta god želiš,
i da ne smeš samog sebe da ograničavaš.
Imam knjigu, potpisanu.
I imam sliku s njom.
Mogu da napišem na engleskom? -Može.
Sjajno. Veronika?
Više je ljudi ovde nego u Njujorku. Suludo.
Je li ta knjiga nastavak "Young Americana"?
Iako su i ovde portreti mladih,
ova knjiga je drukčija u jednoj temeljnoj stvari.
U "Young Americanu" suština je bila da sam bila blizu tim ljudima.
U novoj knjizi "Njujork, Njujork"
već sam osetila da mogu da se odmaknem.
Već sam osećala da pripadam Njujorku
jer sam imala priliku da odem u Češku.
I to što sam mogla da se vratim kući
pomoglo mi je da umanjim pritisak na sebe
da pripadam Americi.
Odjednom je pritisak nestao i osećam se da pripadam tamo.
Ali i dalje smatram da sam na početku
i da je preda mnom još mnogo toga. I jako se tome veselim.
Dobar dan. -Dobar dan. Zadnja knjiga. Sjajno, ne mogu da verujem.
Na češkom, izvinjavam se. Nema više knjiga!
Sve su rasprodate!
Sjajni ste, puno vam hvala.
Tri, dva, jedan. Sada. Možda.
Ludo lice.
Ludo lice, a Tomas se nasmeši.
Vidi ovo. Bože!
Bolje.
Debele su i mokre. Zašto su mokre?
To je razvijač.
Dobar smo par.
Misliš? -Da.
Mama.
Lepo.
Šta je dom?
Je li to mesto gde ste rođeni? Gde ste najduže živeli?
Je li to mesto gde su vam roditelji? -Koliko leptira!
Je li to dom vaših predaka?
Šta znači "dom"?
Postoji snažna povezanost s mestom odakle dolazite.
Što je verovatno vrlo ljudski.
Ali možda ponekad postoji i razlog zašto ste otišli.
Ovo je iz vremena kad mi je tata umro.
Mama.
Da.
Mama.
Ima pero.
Čuješ pčele?
Za Mari je... Ona voli dom.
Želi da bude kod kuće.
Ali je i teško.
Lepo, zar ne?
Šta je ono ispred? -Elektrana.
Zbog nesavršenosti je stvarna.
Zaista lepo.
Tako zamišljam onaj idealan zalazak sunca u L.A.-u.
Da? -Iznad okeana.
Nikad nisam videla zalazak sunca iznad okeana u L.A.-u.
Možemo li jednom da odemo? -Možda.
Gle, još malo pa je gotovo. Brzo nestaje.
SVET IZMEÐU NAS
MEDIATRANSLATIONS