Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Anteeksi.
Anteeksi, anteeksi.
Täällä on valtavasti ihmisiä.
Saanko ottaa kuvan sinusta?
Kiitos.
Hei. Saanko ottaa sinusta kuvan?
- Saanko kuvata sinut seinän edessä? - Totta kai.
- Mikä nimesi on? - True.
- True? - Niin. Mikä sinun nimesi on?
- Marie. Kiva tavata. - Samoin.
Odota, vielä yksi.
Sinulla on kivat värit.
Odota.
Kiitos.
- Hei. - Hei.
Anteeksi, menen ulos.
Hyvää iltapäivää kaikille.
Kuten tiedätte, puhumme tänään muotokuvien tekemisestä.
En kerro muotokuvien historiaa -
mitenkään tasaisena kehityskaarena, -
en tiedä, mistään.
Puhun muotokuvien merkityksestä.
Mikä on muotokuva? Se on yksinkertaista.
Otan sinusta kuvan, ja jos nimeän sinut -
ja sanon: "Tämä on se ja se", kyseessä on muotokuva.
Muotokuvalla täytyy siis olla nimi ja yhdennäköisyys. Siinä se.
Mitä väliä sillä on? Mitä väliä nimellä on?
Sinä olet sinä, vai mitä?
Maalaan sinut. Olet sama henkilö.
Se on muotokuva sinusta. Sinulla on väliä, eikö?
Muotokuvaus on monimutkaisempaa, -
koska se on arvojen välittämistä.
Usein taiteessa on kyse arvojen välittämisestä.
Tämän arvo on se, että tämä henkilö säilyy ikuisesti.
Se on tehty kovasta kivestä.
1900- ja 2000-luvuille asti -
muotokuvia tehtiin tärkeistä ihmisistä.
Vihaan sitä termiä.
En sano, että yksi on toista tärkeämpi, -
mutta ehkä puhumme juuri siitä.
Olen kyllästynyt kuninkaallisiin.
Olen kyllästynyt valkoisiin miehiin, joiden päästä tulee valoa.
Olen kyllästynyt siihen kaikkeen. Antakaa jotain, mikä saa minut -
ajattelemaan tai tuntemaan.
Tämä on Manhattanille kulkeva M-juna.
Seuraava pysäkki on Essex Street.
Hei, väistä!
Pois sulkeutuvien ovien luota.
Valmista?
Eikä, älä viitsi.
Muistin juuri nähneeni unta.
Kahdeksantoista.
- Tiedätkö, mitä en löydä? - Mitä?
Poikaa violetissa puvussa, muistatko hänet?
Enpä tiedä. Se on arvokas kuva.
Inspiraationi koko näyttelyyn.
No...
Tämä on oikea sotku. Sen voin sanoa.
Tarkistaisitko vielä, että violetti puku on numero 14?
Thomas. En tiennyt, että hän oikuttelee niin paljon, -
kun saa huomiota kameralta.
Parempi kuin se, että teen näin ja seison tässä.
Hei, ei!
Se puree sitä. Se tykkää tästä muovista.
- Niin tosiaan. - Katso sitä. Hitto vie.
Kissan karvoja on kaikkialla.
Tiedätkö mitä?
Aioin neuvoa pitämään sen kaukana kissasta -
ja puhua pölystä... Ajattelin, että tiedät, mitä teet.
Jos jätämme tämän esiin, se puree negatiivien läpi.
Juuri niin.
Se tekee juuri niin.
Haluatko välipalaa?
Myslipatukan?
Sinun pitää ymmärtää, että olen tosi innoissani tästä.
Siitä, että teet dokumenttielokuvan.
Se on tosi siistiä.
Näin unta, että meillä oli näyttely. Olin siellä Thomasin kanssa.
Isossa kolmikerroksisessa rakennuksessa.
Siellä oli vain minä ja viisi muuta ihmistä.
Se harmitti minua. Toivottavasti niin ei käy.
Muistakaa. Muotokuva maalataan henkilön näköiseksi.
Henkilön ydin halutaan mukaan muotokuvaan.
Se, kuka on. Ei vain sitä, miltä näyttää, -
vaan se, mikä on.
Silloin muotokuvista tulee mielenkiintoista.
Siinä on mukana jotain muuta.
Takapuolta on suurennettu, -
ja oikeanpuoleinen kuva näyttää tummemmalta kuin vasen.
Marie on oikeassa. Tämä voisi olla vaaleampi.
Tuotako tarkoitat? Ja vähän tummempi tästä.
Poistetaan keltaisuus, ja silloin ammeesta saadaan...
Ammeessa on enemmän sinistä. Olenko se minä vai...
En malta odottaa, että saat avustajan.
- Minulla on täydellinen avustaja. - Joka tietää, mitä tekee.
Paras avustaja.
Haluan, että löydät jonkun, joka osaa hommansa.
- Minä en osannut. - Haluan voida maksaa sinulle.
Niin varmaan.
- Laske se hetkeksi. - Voi jessus.
- Haluan voidella sen. - Hei, Jeesus.
- Pikku Jeesus-lapsi toimittaa lahjoja. - Älä viitsi.
Rentoudu. Teen sen.
Näetkö tämän?
Kaksi kättä.
Tämä johtuu siitä, että söit eilen niin paljon lounasta.
Suhteemme toimii vain, -
koska Thomas on vanhin kolmesta lapsesta.
Hän varmasti kidutti molempia sisaruksiaan hullun lailla.
Se toimii siksi, että olen nuorin kolmesta lapsesta -
ja siskoni kiduttivat minua koko ajan.
Olen tottunut siihen. Se on hauskaa.
Se on väärä avain.
Selvä. Tämä ei ole se. Voimme jättää sen.
Eikä se ole tuokaan. Ei siis mitään.
- Mitä odotat? - Kirjettä maahanmuuttovirastosta.
Matkustuslupaa varten.
Jotta voin palata kotiin seitsemän vuoden jälkeen.
Mitä eroa johdannolla ja esseellä on?
Hyvä kysymys.
Kaunis, eikö olekin?
Tuon takia tulin New Yorkiin.
Näin tämän kuvan netissä ja tiesin, että minun piti tavata sen ottaja.
RYAN MCGINLEY PEILI, PEILI
Hän on tuolla.
Olen seurannut työtäsi vuosia. Olen niin onnellinen.
- Mistä olet kotoisin? - Filippiineiltä.
Minulla on näyttely Upper East Sidella.
Paljon muotokuvia.
Kutsuin hänet soolonäyttelyyni. Hän sanoi tulevansa. Hyvä uutinen.
En malta odottaa, mitä idolini sanoo töistäni.
Näyttää tosi hyvältä.
Se on kirjaimellisesti 0,4 millimetriä.
Noin. Mitä mieltä olet?
Oletko tyytyväinen?
Haluan nähdä sen seinällä.
- Ovatko saappaat paremmat? - Ovat.
Pitäisi olla jotkin housut.
Minä liikun. Näkyykö peppuni?
Ei se mitään.
Yritän löytää jotain näyttelyni avajaisiin.
Toimisiko se mekkona?
Tuntuuko, että unohdin housuni? Vai onko se okei?
Rob on tietysti siellä vasaroimassa.
Metamfetamiinin inspiroima veistos.
- Kysyn, haluaako hän puhua kanssasi. - Toki.
Tapasit hänet henkilökohtaisesti, joten ole rennosti.
Olet tavannut hänet ennenkin.
Pärjäät kyllä. Tunnet hänet.
Tiedän.
Kunpa silmäni ei nykisi.
Minulle oli tärkeää -
saada yhteys ihmisiin valokuvauksen kautta.
Se tässä kaikessa on todella hienoa.
Sain tilaisuuden ja syyn tavata ihmisiä, -
kuvata heitä, puhua heille ja saada ystäviä.
Se auttoi minua -
saamaan yhtäkkiä kodin New Yorkista.
Siellä on noin 180 ihmistä, -
joten kuvia tulee olemaan yli 200.
Se näyttäisi paremmalta sen mustan jutun kanssa.
Sisällä on pimeää, joten se ei näy.
- Tehdään se ensi kerralla. - Kun meillä on rahaa.
Olin monta vuotta maassa laittomasti, eikä se ollut helppoa.
Työskentelin lapsenvahtina -
sorrettujen vähemmistöjen kanssa. Sitä se oli.
En voinut tehdä mitään parempaa, koska minulla ei ollut oikeutta -
tai mahdollisuutta siihen.
Minulta puuttui oikea paperi.
Ne heijastavat myös sitä, kuka olen.
Se on tavallaan myös jonkinlainen omakuva -
kaikkien näiden ihmisten kautta.
Tämä on kuva Amerikasta sellaisena kuin sen näen.
Itäeurooppalaisena. Tästä Amerikasta pidän -
ja voin samaistua siihen.
Haluatko puhua kuraattorin kanssa?
Kokeilenko sitä, vai mitä mieltä olet?
Hyvä on.
No niin, Thomas. Mitä teen paremmin seuraavan kanssa?
- Olisin sanonut sijoiltaan siirretty. - Selvä.
Muuten täydellistä. Täydellinen haastattelu.
Voihan... Jotkin kysymykset olivat hankalia.
"Minkä viestin haluat antaa taiteilijana tässä maailmassa?"
Vastasin, että en tiedä.
Haluan vain tehdä taidetta.
En tiedä, millainen viesti on. Muut saavat tuomita sen.
Niin. Hienoa.
Olet vastauksessasi aito ja vilpitön.
Kaikki meni hyvin.
- Se on hyvä. - Niin.
Katson näitä kuvia. En ole kyllästynyt katsomaan niitä.
Niissä on jotain erityistä.
En tiedä, mitä sanoa.
Sen sijaan kiitän Marieta.
Tämä on hänen näyttelynsä, ja on ilo olla osa sitä.
Haluaisin kiittää Thomasia näin kauniin näyttelyn kuratoinnista.
Haluan kiittää kaikkia ihmisiä, -
jotka antoivat kuvata heitä. On hyvin erityistä, -
että te kaikki olette täällä ja että olette ystäviäni.
Se on kaikkein tärkeintä.
Menetän jo ääneni ja alan itkeä.
Ensimmäinen soolonäyttelyni. Minulla ei ole ollut sellaista.
- Ansaitset sen. - Se on pelottavaa.
Nämä kuvat ovat New Yorkista. Olen ollut täällä seitsemän vuotta.
Tässä ovat työni viimeiseltä kahdelta tai kolmelta vuodelta.
Miten sait yhteyden kuraattoriin?
Miten löysit hänet?
Olemme tehneet useita projekteja.
Hän tuntee työni hyvin ja pitkältä ajalta, -
koska olemme työskennelleet yhdessä kauan.
Tajusimme, että tämä olisi paras vaihtoehto.
- Anteeksi. - Onko hänen perheensä täällä?
Sisko. Hänen siskonsa on täällä. Tulen pian takaisin.
Häivytään täältä.
Tuolla on entinen ulkoministeri -
vaimonsa ja Tšekin konsulin kanssa. He puhuivat minulle.
He sanoivat nähneensä kuraattorin. "Hänen vaimonsa on täällä."
Sanoin kyseessä olevan sisko.
Emme kerro kenellekään, että olemme naimisissa.
Hän luuli sinua vaimoksi. Tai ehkä sinua.
- Voisit esittää häntä illan ajan. - Se on tosi huvittavaa.
Se näyttää ihan helkkarin hyvältä.
Se näyttää oikeasti tosi hyvältä.
Heillä on paljon ilmeitä.
Mietin vain, millaista se oli sillä hetkellä.
- Olet tehnyt upeaa työtä. - Kiitos.
Kuin joku tuijottaisi minua. Suoraan sieluuni.
Ihanaa, että pidit katsekontaktin.
Se on ihmisille vaikeaa.
Kunpa elämässäni tapahtuisi sellaista enemmän.
Silmien kautta saa yhteyden.
Siinäpä se. Ryan McGinley on paras versio -
- miesvalokuvaajasta. - Hän on mahtava.
Haluaisin hänen näkevän työni.
Minusta olet jopa parempi, koska sen näkee silmistä.
Oikeasti.
Miehet voivat jäädä eläkkeelle. He esineellistävät ihmisiä, ja sinä et.
En tiedä, mitä tehdä, kun joku osoittaa kameralla.
- En minäkään. - Kyllä sinä tiedät.
Elämä on mahtavaa.
Postasin Ryanista kaikkialle. Varmistan, että kaikki tietävät.
Hän tuli paikalle ja viipyi kaksi tuntia.
On hullua, että joku sen tasoinen -
vietti kaksi tuntia galleriassa jonkun tytön kanssa -
katsellen tämän kuvia.
Hän piti niistä ja sanoi, että minun pitäisi ottaa kuvia joka päivä -
ja julkaista kirja.
Hän antaa aina omansa ihmisille, joita ihailee.
Gallerian omistajille, isoille brändeille ja muille.
Siitä seuraa aina jotain, työ, näyttely tai jotain.
Nyt olen noussut sataprosenttisesti uudelle tasolle, -
koska Ryanin tuki on uskomatonta.
Se on ihan hullua.
Kaikki, joita hän on tukenut, ovat menestyneet.
Viime aikoina äiti on sanonut minulle Skypessä, -
että isä olisi ylpeä siitä, että olen Amerikassa.
Se on totta, koska hän rakasti matkustamista.
Hän halusi matkustaa ympäri maailmaa. Hän oli seikkailija.
Äiti ei ole kummoinen seikkailija, mutta isä oli.
Äiti on sisimmässään seikkailija.
Olen varma, että isä olisi tullut käymään luonani.
Hän tulisi ja menisimme Meksikoon polttamaan sikareita.
Isä oli boheemi, seikkailija, vähän hullu, alkoholisti.
Joskus olen pahoillani siitä, -
etten saa isältä tunnustusta -
hänen nuorimpana tyttärenään.
Olin isin tyttö, nuorin.
Tässä ovat isä ja äiti.
Tässä on äiti, isoäiti, minä ja isä. Isä ja minä olimme kavereita.
Tämä on yksi harvoja kuvia isästäni.
Hän sanoo "tadaa", ja minä...
Kärsin paljon isän kuoltua. Minulta kesti kauan toipua.
Isä kuoli marraskuussa. Kaksi päivää myöhemmin juhlimme syntymäpäivääni.
Sain hopeisen kaulakorun 16-vuotislahjaksi.
Kaulakorun ja korvakorut, jotka sain vanhemmiltani.
Sain lahjoja, joita isä ei ehtinyt nähdä.
Sain valtavan kirjan Dalista, -
jonka isä osti ja äiti antoi minulle.
Kaikki itkivät.
Seuraavina vuosina kaikki itkivät synttäreilläni, -
mikä oli aika traumaattista.
En halunnut juhlia syntymäpäivääni, -
koska se liittyi isän kuolemaan.
En puhunut perheelleni vähään aikaan sen jälkeen.
Ajauduimme erillemme isän kuoltua.
En kommunikoinut kotona. En puhunut paljon kenellekään.
Olin kuitenkin myös teini, joten...
Neljätoista vuotta sitten. Hullua, vai mitä?
Pidin eräänä iltana puheen Metissä.
Seisoin Gauguinin maalauksen edessä.
Hän tuli ja seisoi maalauksen edessä.
Sanoin: "Hei."
Vanhempi mies, jolla oli silmälasit, bleiseri ja kauluspaita.
Hän katsoi minua, joten katsoin häntä ja sanoin: "Hei."
Hei! Mitä kuuluu? Kiva nähdä. Miten olet voinut?
Jatkoin kävelyä gallerian läpi.
20 minuuttia myöhemmin näin hänet taas.
Hän käveli museon läpi ihmisten kanssa.
- Miten menee? - Hyvin.
Hei, mitä kuuluu? Näytätte kovin onnellisilta.
Hän luennoi heille.
- Hauska nähdä. - Samoin.
Mennäänkö? Hienoa.
Pidin luennon muotokuvista ja siitä, että aioimme -
yhdistää muotokuvan idean omakuvaan.
Rakastan muotokuvia. Rakastan ihmisten katsomista, -
koska kun katson muotokuvia, ne kertovat minulle jotain ihmisistä.
Mitä Whistler on tehnyt tässä?
Comte de Montesquiou. Ranskalainen aristokraatti.
Hän oli tervehtinyt minua, joten osallistuin luennolle.
- Hän salli sen. - En halua olla täällä.
Hän on liian hyvä tähän.
Hän suhtautui taiteeseen intohimoisesti. Tein muistiinpanoja.
Muotokuvan nimi on "Arrangement in Black and Gold".
Missä näette kullan?
Hän puhui 90 minuuttia.
En ollut käynyt niin hyvällä taideluennolla.
Missä kulta on? Maalauksessa ei ole kultaa. Kehys...
Kun kaikki olivat lähdössä, pyysin hänen kännykkänumeronsa.
Sanoin haluavani mennä galleriaan uudestaan.
Rembrandt tuo arvoa maalaukseen ja itseensä.
Whistler kehystää arvon kullalla.
Hän otti museotarran bleiseristään ja kirjoitti numeronsa siihen.
Minulla on se vieläkin.
Se on utuinen ja kevyt, aivan kuin Montesquieu itse.
Onko kenelläkään kysyttävää? Yuri? Ben?
Mietin valaistusta.
Miten hän pystyi määrittämään, missä valo on maalauksessa?
Miten hän pystyi siihen?
Tuo näyttää jätesäkiltä, mutta ei ole sitä.
Se on olettaakseni jonkinlainen viitta.
Hyvin kallis jätesäkki. Hyvin kallis.
Chinchilla, kallis turkisviitta.
Niin sanottu valaistumiskonventio perustuu valaistukseen.
Pää, yleensä joku valkoinen mies.
Niin näytetään, että hän ajattelee, on fiksu ja nerokas.
En tiedä, mitä sanoa.
Hyvä kysymys. En tiedä, osaanko vastata.
Se johtuu myös siitä, että en ole koskaan kuvannut Tšekissä.
Se ei ole täysin totta.
Kun valmistui koulusta, -
ei ollut valmis siihen, miten oikea maailma toimii.
Etenkään taidemaalarina.
Olin töissä baarissa -
enkä tiennyt, mitä tehdä.
Niinpä ajattelin, että ehkä lähden Yhdysvaltoihin -
ja olen vuoden au pairina.
Minulla oli silloin poikaystävä.
Sanoin lähteväni puoleksi vuodeksi, -
tienaavani rahaa ja palaavani kotiin.
Menisimme naimisiin, ja se siitä. En koskaan palannut kotiin.
Kuuletko minua?
Pahus.
- Hei, mitä kuuluu? - Hei. Hei.
Valokuvani. Ne ovat todella isoja.
Mistään täällä ei ole hyötyä maahanmuuttoviraston kanssa.
Nämä kuvat ovat todella vanhoja.
Se oli ennen kuin opin kuvaamaan filmille.
Kamalaa. Kaikki on epätarkkaa.
- Milloin otit ne? - 2011.
2012.
Miksi kirjoitan aina miehistä?
Minulla on treffit lauantaina.
Treffit, jotka eivät ole treffit, mutta ne ovat varmasti treffit.
Tapaan Thomasin 78. kadun ja Lexingtonin kulmassa.
Hän vaikuttaa itsevarmalta ja tietää paljon.
Siitä tulee mielenkiintoista. Olen innoissani.
Thomas oli ensimmäinen, joka rohkaisi minua valokuvaajaksi.
Ilman häntä tuskin ottaisin enää valokuvia.
Minulla on aina ollut tapana aliarvioida itseni taiteilijana.
Ensimmäiset kuvamme. Näistä on hyötyä maahanmuuttoviraston kanssa.
Hän vei minut Guggenheim-museoon ensitreffeillämme.
Siellä näin Francesca Woodmanin töitä.
Siellä näytettiin hänen omakuviaan.
Se puhutteli, koska siellä oli myös hänen päiväkirjansa.
Se kosketti minua.
Minäkin pidin päiväkirjaa Pohjois-Carolinassa.
Näyttelyssä kysyin itseltäni, miksen koskaan kokeillut valokuvausta.
Ilmoittauduin iltakurssille visuaalisen taiteen kouluun.
Siitä koko valokuvausjuttu alkoi.
En tiedä, mistä lahjakkuuden tunnistaa.
Onko luontaista lahjakkuutta? Sehän on myytti.
Sen takana on paljon muutakin.
Mitä todellinen lahjakkuus on? Miten voin sanoa, mitä lahjakkuus on?
Miten arvioin sitä?
Jos nimeää jotain, taika kaikkoaa.
Siinä se on.
1658.
Kuka on kuullut Rembrandtista?
Kaikki ovat kuulleet Rembrandtista. Se on vähän...
Tuolla on Hans Holbein. Kuka on kuullut hänestä?
Ei kukaan. Vai mitä? Se ei tarkoita...
Se tarkoittaa paljon.
Rembrandtissa on syvyyttä ja painoa.
Hän on pyramidin muotoinen.
Kulta on maalauksen sisäpuolella.
Näkee, että hän levittää maalia -
karkealla, tahallisella tavalla.
Sen näkee siveltimenvedoissa. Karkeasti maalattua kultaa.
Hän maalasi yli 40 omakuvaa.
Tässä hän on. Kaksi vuotta sen jälkeen, kun hänen talonsa -
ja sen sisältö oli likvidoitu.
Vuoden 1656 suuri konkurssi.
Hän ei maalaa itseään köyhänä.
Hän maalaa itsensä hienosti pukeutuneena.
Vaatteilla on väliä.
Hän pukee meitä varten naamion -
jossain määrin myös vaatteiden kautta.
Ettekö luo sitä, keitä olette tai millaisena haluatte tulla nähdyiksi?
Teette niin pukeutumisessa joka päivä.
Pukeudutte tietyllä tavalla ja menette kadulle.
Esitätte itsenne tietyllä tavalla.
Puin tänään solmion.
En pukeudu samoin kuin sängyssä.
Nousin ylös ja pukeuduin.
Omana itsenäni. Esitän itseni omana itsenäni.
Rembrandt on taiteilija, joka tekee omakuvia.
Hän voi esittää itsensä monena eri asiana.
Monena eri näkökohtana.
Vaatteilla on aina tietty merkitys. Ne ovat osa imagoa.
Näettekö eron Whistlerin ja Rembrandtin välillä?
Tunnetteko eron painossa?
Ymmärrättekö eron siinä, mikä tuntuu -
kestävyydeltä maalauksessa?
Hyvää työtä.
- Mikä nimesi on? - Mark.
- Mark? - Niin. Mark.
On pitänyt tulla näyttelyysi. Sehän on Tšekki-keskuksessa.
Mistä tiedät sen? Ihan hullua.
Hyvä työ herättää huomiota.
Onpa herttaista. Voi luoja. Tuo pelasti päiväni.
Olen yllättynyt, -
- ettet kuule sitä useammin. - En tiedä.
Jessus. Se oli suloista. Luulin, että hän vitsaili.
Eikö se ole hyvä? Olenko jo kuuluisa?
Hän tunnisti minut! Jukra!
Panen aina väärän avaimen.
- Hei, Thomas. - Hetki vain.
Sain tärkeää postia.
Pidän siitä. Kanssasi on mukava työskennellä.
Selvä. No niin.
"Amerikan Yhdysvallat, työlupa."
"Tomanová Marie."
Kuvani on Vapaudenpatsaan vieressä. Näettekö?
Voin alkaa tehdä siistejä töitä.
Hei, äiti. Tulen kotiin.
"Suojele korttiasi." Selvä.
- Oletko innoissasi? - On nälkä.
Pidätkö itseäsi nyt nuorena amerikkalaisena?
Tavallaan.
En ole virallisesti amerikkalainen, mutta toivon joskus olevani.
Minusta tulee ylpeä amerikkalainen.
Ihailen Marieta, -
koska hän tuli pieneltä tilalta Tšekistä.
Minun piti vain ylittää George Washingtonin silta -
New Jerseystä. Ja se on...
Jo pelkästään se henki.
Ja hänen sitkeytensä.
Uskon aina New Yorkin puurtamiseen.
Se on todellista, ja pidän siitä.
Kun ihmisillä on viisi työtä -
ja vain elokuvan kautta.
He tekevät sitä, mitä rakastavat.
Ja vain voidakseen pysyä siellä -
he uivat virran mukana.
Ajattelen aina, että New Yorkissa pitää uida.
Ihmiset, jotka puuhaavat kaikkea, osaavat oikeasti uida.
He todella osaavat.
He voivat toteuttaa unelmansa.
Olen myös sitä mieltä, -
että naisvalokuvaajia pitäisi olla enemmän.
Tuin alussa Sandy Kimiä.
Petra Collinsia.
Rochelle Brockia, Sabrina Santiagoa, Mariea.
Sitä vain tarvitaan.
- Se on uskomatonta. - Se on jotain, mitä puuttuu.
On todella uskomatonta, että teet tämän, Ryan.
Ja tiedätkö mitä? Rakastan töitäsi.
Mutta tavattuani sinut ja istuttuamme galleriassa, -
kun tulit katsomaan näyttelyäni, en voinut uskoa sitä.
Se oli mullistava hetki minulle.
Se, mitä teet nuorten hyväksi.
Se, millainen olet, oli todella inspiroivaa,
Se oli jopa parempaa kuin työsi. Usko pois, rakastan töitäsi.
Kiitos.
Olemme käyneet läpi paljon hienoja asioita.
Oliko outoa, että sanoin sen? Kaikki hiljenivät sen jälkeen.
Halusin vain sanoa, miten kaunis hän on.
Että se on parempaa kuin hänen työnsä.
Onko se typerää? Sanoinko jotain typerää?
Et. En olisi sanonut, että se on parempi kuin hänen työnsä.
En tarkoittanut sitä niin.
Minä vain... Olisin vain...
En tarkoittanut sitä niin.
- Hän tietää sen. - Toivottavasti.
Hänen työnsä on hienoa. Kaikki tietävät sen.
- Olivatko kaikki hiljaa? - Joo.
Älä viitsi. Sanoinko jotain muuta typerää?
Et, se oli hienoa koko ajan.
- Olin hermostunut. - Koko juttu oli hieno.
Hän sanoi kauniita asioita.
- Hän on tosi herttainen. - Se on parempaa kuin hänen työnsä.
En tarkoittanut sitä niin. Kuulostiko se siltä?
En tarkoittanut sitä niin.
- Parempi kuin hänen työnsä? - Etkö ole kuullut sanontaa:
- "Menneeseen ei voi palata"? - Se on hullua.
Kuulostiko se oudolta?
Täällä on liian kauan. Menneeseen ei voi palata.
Kaksi, neljä, kuusi...
8, 10, 12, 14, -
16, 18, 20.
Minulla on 40 filmirullaa.
Matkalla 21 päivää, se tekee kaksi rullaa päivässä.
- Yksi mustavalkoinen, yksi värillinen. - Selvä.
Minulla on tarpeeksi filmiä. Siitä tulee hyvä.
Niken kengät, Martensit, Converset. En tiedä, mahtuvatko ne.
En välitä hameesta. Aurinkolasit, vyö ja vyölaukku löytyy.
En löydä korttia.
En löydä matkustusasiakirjaani, joten teoriassa en voi lähteä USA:sta.
Meidän pitäisi lentää Tšekkiin jouluksi 10 päivän päästä.
Lähetän tämän kaikille Tšekissä.
Kun en tule jouluksi.
Olen etsinyt sitä kaikkialta.
Sohva. Nostimme koko maton. En tiedä, mistä muualta etsiä.
Olen odottanut tätä 8 vuotta. Saan kortin ja voin vihdoin lähteä.
Kortti katoaa 10 päivää ennen lähtöä. Se on absurdia.
Pölyä kaikkialla.
Ja korttia ei missään.
Hitto vie.
En tiedä, Maru. En tiedä.
Äiti jopa siirsi hääpäiväänsä minun takiani.
Jokin menee meillä aina pieleen, oli kyse mistä vain.
Isä leikkasi peukalonsa irti, kun leikkasi ruohoa.
Olen etsinyt kaikkialta kolme päivää.
- Miten se voi kadota? - En tiedä.
En ole koskaan kadottanut mitään.
Voi, kulta.
- Mitä Thomas sanoo? - Ei mitään.
Mitäpä hänen pitäisikään sanoa?
Toivon yhä, että -
avaan jotain jossain ja löydän sen.
Nähdään keväällä.
Ei voi mitään. Niin se vain on.
Hyvä on.
Se on palanut.
Hei, kaverit. Pidän soolonäyttelyn Berliinissä.
Hyvä, vai mitä?
On. Erinomaista. Fantastista. Hienoa. Oikein hyvä.
En ehkä koskaan pääse sinne.
En olisi ilkeä.
Meidän on hillittävä itsemme, ettemme ole töykeitä, -
muuten tapaukseni voi saada varoitusmerkinnän.
Työskentelet dokumentaristin kanssa, jolla ei ole edes kunnon välineitä.
- On hänellä. - Kuvattu iPhonella.
- Tämä on Thomas Street. - Voimmeko mennä?
Tämä on sinun katusi.
Toivottavasti Marie Street on sen vieressä.
Peukut pystyyn.
Saimme sen.
- Häivytään täältä. - Se ei ollut helppoa.
En voi uskoa, että he antoivat sen meille.
- He eivät aikoneet. - Sitten minä itkin.
Sitten hän tuli takaisin.
Hän vain päätti antaa sen.
Hän antoi sen meille. Korttini on voimassa vielä vuoden.
Voi luoja. En voi uskoa sitä.
Yläfemma. Yläfemma.
Nyt se jahtaa minua.
Nyt se jahtaa minua entistä enemmän.
Hei.
Hankin Tšekkiä varten uuden kameran.
Sepä kilttiä. Kiitos.
Onko siinä päiväysleima?
Se on kuin jokin hieno James Bond -temppu.
- Voit siis valita päivän? - Asetin sen jo.
- Mikä on WNT? - Paina sitä.
Ai, se on zoom.
Katsotaan, mitä se tekee.
Tosi hidas välähdys.
Se tuntui lämpimältä kasvoillanikin.
Mistä otan 36 kuvaa?
Thomas, katso minua. Menemme Tšekkiin.
- Odotatko innolla kotiin pääsyä? - Kyllä ja en.
Ristiriitaisia tunteita. Viime kerrasta on kai liian kauan.
On tyhmiä sisäpiirijuttuja. Tajuan sen ja ehkä huomaan myös, -
miten ne seitsemän vuotta olivat todella pitkiä ja tärkeitä.
En vain ollut paikalla.
New York. Laskeutuminen? 8.16. Se on jo toinen yläpuolella.
- Näetkö? - Se ei ole vielä tullut.
Hei, äiti! Siistiä!
Hei, Willi.
Thomas, Willi. Kun äiti löysi uuden poikaystävän, -
sanoin, ettei hän muuttaisi luoksemme.
Asia oli selvä. Äiti muutti Itävaltaan hänen luokseen.
Kiva nähdä vihdoin kaikkien näiden vuosien jälkeen.
En puhunut hänelle kahteen vuoteen.
En puhunut hänelle, kun näimme. Sivuutin hänet täysin.
Hei, Maru. Sinulla on hieno kamera.
- Katso, miten hieno kamera. - Olen hieman kateellinen.
Mietin, mikä sinulla on.
Willi. Niin.
Se oli varmasti kamalaa. Olin ihan...
Se kakara, joka olin, taisi olla vähän...
Se on hyvä.
En ole aina ollut huomaavainen -
ja ymmärtäväinen perhettä kohtaan.
Brno, Praha. Brno, Praha.
Me tulemme kotiin!
Montako hevosta meillä on, äiti? Kaksiko?
- Montako vuohta meillä on? - Kolme vanhaa ja neljä nuorta.
Heippa. Hei.
Hei. Hei, pentu.
Onko tuo... En tunne tuota.
Kaneja.
Tässä ne ovat. Hei.
Vuohi pelkäsi minua vähän. Vuohi.
Siitä tulee hyvä muotokuva.
Selvä.
- Ei hätää. Ei, ei, ei. - Otan sen, otan sen.
Sama vanha sisustus. Se on hyvä.
- Miksi muuttaisimme sitä? - Aivan.
Eikö tuo olekin Ráďa?
- Bohďa. - Onko se Bohďa?
Kissa on mennyt piiloon.
Hienoa.
Tämä on minun huoneeni, Thomas.
Siitä on kahdeksan vuotta.
Tavaraa voi heittää pois.
Sinun pitää katsoa. Sitä on paljon.
Hienoa.
Olin aika surkea maalari.
- Katso tätä. - Tiedän.
Mikä tuo on? Mikä tämä on?
- Hevosille. Rekeen. - Aivan, aivan.
- En pysty siihen kunnolla. - Kokeile.
Willi on paljon kiinnostavampi kuin Marie. Eikö?
Tehdään se näin.
Jestas. En ole käynyt täällä kahdeksaan vuoteen.
Hei!
No niin. En kiroile paljon, mutta nyt...
En ole vielä täysin tajunnut, että olen täällä.
On vähän outoa istua pubissa kanssanne.
Mutta kyllä se siitä.
Täällä on aina samanlaista. Istumme yhä samassa pöydässä -
- kuin 8 vuotta sitten. - Nimenomaan.
- Onko se hyvä juttu vai masentavaa? - Se on ihan okei.
Kuin mikään ei muuttuisi, kun muut asiat muuttuvat.
Kaikki on ennallaan. Jessus, miten masentavaa.
Ehkä se johtuu aikaerosta. Se on outoa. Tuntuu, etten kuulu tänne.
Hei, haluan ottaa sinusta kuvan.
Hienoa, juuri noin, katso minua vähän, kiitos.
- Se on hyvin näyttävä, eikö? - Niin on.
Kiitos. Mikä nimesi on? Iva.
Marie, hauska tavata. Kiitos.
Haluan kuvan noista kahdesta nurkassa, -
mutta ujostuttaa, joten minun pitää lämmitellä.
- Sinäkö ujo? - Todellakin. Olen aina ujo.
Heippa.
Loppu tuntui hyvältä, alku vähän oudolta.
Niin kai. En tiedä.
Onpa täällä hiljaista.
En tykkää siitä. En pidä hiljaisuudesta.
Kävelin täällä ennen jatkuvasti, ja se tuntuu...
Sydämeni ei ole mukana tai jotain. En tiedä.
Joskus menneisyys on kuin nahanluontia.
Se oli mitä oli.
Tai ehkä on normaalia ja hyvä muuttaa eri paikkoihin -
ja tehdä uusia koteja.
Mitä mieltä olet siitä, ettet lähtisi?
En tiedä. Onko niillä eroa? En tiedä.
Vai eikö ole? Hullua.
Älä viitsi. Älä muutu tuolla tavalla.
Jos puu kaatuu metsässä, eikä siellä ole ketään, kuuluuko siitä ääni?
- Kuuluu. Haloo. - Niin.
Tiedätkö? Onko Jumala olemassa? Kyllä, Jumala on olemassa.
- Niinkö? - Puhumme siitä. Jumala on olemassa.
Ihmiset uskovat Jumalaan. Se ei tarkoita, että hän on olemassa.
Olemassaolo on sana ja käsite. Se riittää.
Tiedätkö? Sen ei tarvitse ottaa minkäänlaista materiamuotoa -
ollakseen olemassa. Olemassaolo on idea.
Siihen ei voi väittää vastaan.
Ja sitten tämä. Onko eroa sen välillä, lähteekö kotoaan -
vai meneekö muualle? On. Mitä eroa siinä on? En tiedä.
Käytin tätä paitaa joka päivä.
- Katsotaanpa. - Siinä oli erityiset hihat.
- Niin. - Se on ällöttävä.
Niinpä. Ja todella kulunut, mutta minusta se oli todella mahtava.
Sinun pitää miettiä, mitä haluat säästää juttuusi.
Ehkä haluat säästää tuon ja nuo farkut.
Pue se Puma-paita. Se tulee mieleen Itä-Euroopasta.
- Ja matalat farkut. - Niin. Juuri noin.
Olet palannut Mikuloviin.
Mahdun niihin yhä.
- Mistä löysit ne? - Vaatekomerosta.
- Repaleiset housut. - Todella matala vyötärö.
Kamalaa.
Aika vanha. Kauhea, vai mitä?
Ennen kuin heität mitään pois, mikä herättää vastakaikua?
Mikä on sinulle tyypillistä?
- Haluan erottua joukosta. - Muodonmuutos on valmis.
- Todellakin. - Kyllä vain.
Tämä on sama kuva, -
- jollaisia otin paljon. - Niin on.
Sängyssä vain on eri poikaystävä.
Taivas. Totta. Näytän sinulle penikseni.
Kamalaa. Minulla on paljon alastonkuvia miehistä sängyssä.
Totta. Siksi nukun siinä niin mukavasti.
- Se näyttää samalta kuin silloin. - Se on vaatteiden voima.
Tämä on isäni villapaita. Käytin sitä jatkuvasti.
Tämä oli lempipuseroni. Se oli ainoa jäljellä oleva pusero.
Luulin isää isommaksi. En voi uskoa, että hän mahtui tähän.
Menneisyys ei ole hohdokasta.
- Eikö menneisyys ole hohdokasta? - Ei.
Outoa, vai mitä? Outoa.
- Menneisyys ei ole sitä, mitä muistin. - Mitä sitten muistit?
Minusta se oli aika söpöä -
ja mahtavaa.
Se on pelkkää roinaa. Paljon roinaa.
En tiedä, mikä olen. Tarvitsen pari päivää -
ajatusteni ja tunteideni käsittelemiseen.
- Pitäisikö meidän lähteä? - Ei.
En pidä siitä, kuka olin ennen.
Niinkö? Mikset?
Koska olin hämmentynyt, tyhmä enkä tiennyt, mitä tein.
Onneksi asumme New Yorkissa.
Tiedätkö, mikä on ilmeisintä?
Mikä?
Kaikki pois heitetyt vaatteeni.
- Katso minua. Willi? - Niin?
- Pitäisikö hymyillä? - Kiitos.
Jos jäisit tänne, sinun ei tarvitsisi tehdä mitään.
- Minäpä kerron jotain. - Juhliminen.
Artikkelini hylättiin, -
ja se on aiheuttanut minulle paljon stressiä.
Minun on kirjoitettava se uudelleen ennen tammikuun 25. päivää.
Se on stressannut minua.
Onko kamppailu välttämätöntä henkilökohtaiselle kasvulle?
Tiedätkö, mitä tarkoitan?
Sen ei tarvitse olla vaikeaa.
Ainakaan niin vaikeaa, ehkä.
Taiteilija ajattelee, -
että pitää olla köyhä ja kärsiä taiteen eteen.
Picasso ei kärsinyt, -
enkä usko, että Matissekaan kärsi.
Kärsimys liittyy jälleen -
tiettyyn taiteilijoiden sukupolveen.
Romanttista kärsimystä, romantiikkaa, täytyy kärsiä.
Miksi minun on kärsittävä jonkin vuoksi?
Miksi minun on kärsittävä, jotta jokin olisi hyvää?
Jos sen muuttaisi kovaksi työksi -
ja itsensä omistamiseksi sille, -
se on luultavasti pakollista.
Jos se on kärsimystä, sitten on kärsittävä.
Mutta jos nauttii työstään, onko se todella kärsimystä?
Jos ei nauti työstään, miksi sitä tekee?
- Monet Marien töistä... - Isoja, vai mitä?
...en tiedä, arvostaako hän valokuvia.
En tiedä, arvostaako hän kuvia yhtä paljon kuin...
Yritän. Hiutaleet voivat pudota sinne.
...kokemusta kuvien ottamisesta.
Se saattaisi toimia.
Toivottavasti lähdemme huomenna.
Valokuvaus on vain jälki siitä, mitä hän tekee.
Todellinen asia on hetki, jolloin kuva otetaan.
- Onko sinulla nälkä? - En tiedä. Mitä täällä tapahtuu?
- Katso. Tein salaatin. - Mitä?
Hänellä ei ole nälkä. Katso, mitä hän tekee.
- Ruoka on pöydässä. - Tiedän.
Sinun ei pitäisi sanoa mitään. Olet dokumentaristi.
On kiva olla kotona.
Otan sinusta kohta kuvan.
Voitteko olla hetken yhdessä?
Kaunista.
Vielä yksi.
Itse asiassa odota.
Kiitos.
- Tulitko vain muotiviikolle? - Joo.
Taidamme tehdä sen.
- Saanko ottaa kuvan? - Toki.
Koska se on jo ylläsi.
Julkaisen kirjan. Se ilmestyy maaliskuun lopussa.
Kiitos.
En ole nähnyt häntä vielä. Tämä on Lili.
Richie. Keitä muita tunnen?
Täällä on isoja Instagram-tähtiä.
Olette molemmat julkaisemassani kirjassa.
Julkaisen ensimmäisen kirjani. Olen työstänyt sitä hullun lailla.
Deadline on maanantaina, joten olen ihan sekaisin.
- Montako sivua siinä on? - 144.
- Milloin se menee painoon? - Ensi viikolla.
Anteeksi.
- Vau. Ihana asu! - Kiitos.
No niin.
- Oliko muuta? - Ei, siinä kaikki.
Sanonko, että olen työstänyt kirjaani, kuten ehdotit? Enkö?
Kerroin juuri, mitä sanoa. Et halua kameran kuvaavan sitä.
- Hän kuvaa jo. - Miksi et?
Keskustelen kaikesta kanssasi. Se ei ole salaisuus.
Hei, Ryan. Olen työstänyt kirjaani ja halusin kysyä...
- Kirjoittaisitko siihen jotain? - Kirjoittaisitko...
Se olisi minulle tärkeää, -
- mutta ymmärrän, jos olet kiireinen. - Se olisi kunnia.
Mitä sanoisin lopuksi?
En tiedä. Lisää sydänhymiöitä tai jotain.
Sinä!
Paina "lähetä".
Se on tehty. Selvä, siistiä.
No niin. Lähetän universumiin hyviä viboja.
Syödään, pomo.
Kiitos!
Kiitos. Voi luoja. Päästäkää tytöt sisään!
Se ei välähtänyt kertaakaan.
Kun muokkaamme noin, se on hieno pari.
- Niin on. - Tiedätkö, mitä tarkoitan?
Se tekee molemmista kuvista mielenkiintoisia. Vai mitä?
Jos emme pidä kuvasta, -
en ehkä halua panna sitä sinne parina.
Tämä kuva vaivaa minua.
- Samoin tämä. - Selvä.
En ole koskaan erityisemmin pitänyt tästä kuvasta.
- Pidän tästä enemmän. Entä sinä? - Näytä molemmat.
Hyvä on.
- Pane se tuohon pinoon. - Tuohonko?
Meillä on 60 kuvaa, joiden halusit olevan suosikkejasi.
Vahvimmat 60 kuvaa. Sitä sinä haluat.
Vahvimmat 60 kuvaa. Siinä se.
Nämä ovat kyllä-kuvia.
- Nämä ovat ehkä-kuvia. - Kirja on melkein valmis.
Nämä ovat yhä mukana kisassa.
Eivät selviä kyllä-kuvia, mutta yhä mukana.
Nämä eivät ole kyllä, eivät ehkä...
- Laiska pikkuinen. - Väsynyt.
No niin, lähdetään.
- Hetkinen, tuleeko joku? - Tulee.
Ystäväni tulee harrastamaan seksiä jonkun kanssa.
Thomas tekee hänelle todella ison palveluksen.
Lainaamme hänelle asuntoamme seksiä varten.
Hullua.
- Sain viestin Ryanilta. - Niinkö?
Jestas, miten pitkä se on.
"Mariella on paljon energiaa ja suuret silmät."
"Pidän Mariesta, koska hänellä on lämmin sydän ja innokas sielu."
"Joskus se on yksi tärkeimmistä piirteistä -
menestyvän valokuvaajan elämässä."
"Kohteet haluavat poseerata, koska rakastavat häntä."
"Tšekkiläisyys on hänen supervoimansa."
"Kohteet suhtautuvat avoimemmin jonkun muualta tulevan kuvaamiseen."
"Joku, joka ei ehkä edusta ketään, -
jonka he ovat tavanneet."
"Marien maailmassa ihmiset voivat vain olla."
"Haluaisin koko Amerikan nuorisokulttuurin -
näyttävän Marien kuvilta monimuotoisuudesta ja osallisuudesta"
Mitä mieltä olet? Mitä ajattelet?
Miksi minun pitää sanoa, mitä ajattelen?
Oikein kiva. Se on hienoa, fantastista.
Fantastista. Olisit iloinen.
- Voitko kuvitella... - Tekstaa hänelle:
"Voi luoja, miten suloista."
Voitko kuvitella, että mies, jota ihailin eniten...
Heti Thomasin jälkeen.
Anteeksi.
Ryan on homo, ei se haittaa.
Thomasin jälkeen eniten ihailemani mies -
kirjoitti minusta pitkän tekstin, eli hän ajatteli minua.
Luoja, miten herttaista.
Minulle ei käynyt niin koulussa muiden professorieni kanssa, -
mutta tämä on aivan toisenlaista apua.
Se on hyvin arvokasta.
Tiedätkö, miten kaunis maailma meillä olisi?
Se olisi mahtavaa, jos ihmiset haluaisivat auttaa toisiaan.
- Kirjassa on 66 kuvaa. - Niin.
Katen ja Odien kuva on viimeisenä.
Minusta se näytti hölmöltä.
Sama kuva on heti sen jälkeen, koska se on kannessa.
Mitä mieltä olit siitä? Vaivasiko se sinua?
Voisimme ottaa Katen ja Odien pois kirjasta.
Tai jos se ei ole aivan lopussa.
Thomas, hakisitko vessapaperia?
En.
Luulin, että sinun piti varastaa sitä töistä.
Pahus, unohdin maidon.
Mitä minä tällä teen?
Näetkö tuon?
Mitäs tuosta sanot?
Tuo on ihan syvältä.
Tuo saa Thomasin kiroilemaan.
Hän käski kolmesti varmistaa hyvän paketoinnin.
Mitä mieltä olet?
Laatikoiden pitää olla tukevampia.
Nämä eivät ole oikeat laatikot 25 kilolle kirjoja.
Ei kuplamuovia. Ei häivääkään kuplamuovia.
En tiedä, kuka tämän pakkasi.
- Mitä siellä on? - Paperinpala.
Katsotaanpa sitten.
David ei myy tuollaista kirjaa.
- Niinkö luulet? Näytä. - Ei. Ehdottomasti ei.
- Niin. - Tiedäthän.
Kirjojen kulmat ovat hauraita.
Tuossa on vaurio Tuossa on vaurio. Katso.
- Tässäkin. - Ja varmaan tässäkin.
Kukaan ei osta vahingoittunutta kirjaa.
Se on fakta.
Tuo näyttää hyvältä.
Vaurioitunutta kulmaa lukuun ottamatta.
Kaunis. Se on todella kaunis.
- Se on todella hieno. - Lähetämme kopiot äideillemme.
- Mikä tuo on? - En tiedä.
Se on kuin vaurio kannen sisäpuolella.
Tuossakin on.
Kuin jotain olisi asetettu paperin päälle.
Tämä on varmaan kaikkialla.
Eikä.
Jee, minulla on kirja.
Kirja näyttää upealta.
Se näyttää upealta, fantastiselta.
Kirja itsessään näyttää upealta.
Se näyttää kauniilta.
Nuo eivät ole keskellä.
Tämä on ollut suurin projektimme viimeisen puolen vuoden aikana.
- Seitsemän. - Niin.
Minulla ei ole aikaa tai resursseja lentää Tšekkiin -
valvomaan painamista ja varmistamaan, ettei tämä toistu.
Olemaan paikalla ja tuomaan kirjan tänne ennen sen julkaisua.
Se on nyt tilanne.
Miltä se sinusta tuntuu?
- Haluatko painaa kirjan uudelleen? - Miltä se tuntuu?
Mitä mieltä sinä olet siitä?
Siinä on yksi tärkeimmistä aukeamistamme.
Se on yksi kolmesta, jossa on jälkiä.
Puhunko liian suoraan?
Kyse on siitä, että -
näimme paljon vaivaa saadaksemme tuotteen tänne.
Se on sama kuin ostaisin auton, -
ja istuimessa olisi viilto ja lommo puskurissa.
Olen pettynyt siihen.
Mitä voin sanoa? Siis...
Katso tuota.
Vaurioita paperissa.
Kuin viilto. Se on viilto!
Käske tulostaa kirja eri paperille ja lähettää se meille heti.
- Tiedäthän, mitä tarkoitan? - En taida pystyä siihen.
Toivottavasti siitä pidetään silti.
Kunpa sen voisi suoristaa.
Kahdeksantoista hyvää kopiota.
Kirjat eivät siis riitä julkaisuun.
Onko kaikissa tälle paperille painetuissa kirjoissa tämä vika?
Kerrataanpa.
Koska on mahdotonta painaa kirjoja, -
joissa ei ole vikoja ennen 27. päivää, -
yritän järjestää FedExin hakemaan neljä laatikkoa, -
jotta minulla on 75 - 80 kirjaa New Yorkissa ennen 27. päivää.
Onneksi emme tehneet tuhatta kirjaa.
- Jatka vain. - Tarvitsen tauon.
Ehkä voisimme asua paikassa, jossa on hissi.
Voi luoja, meiltä loppuu tila.
Niille ei ole paikkaa. Ota kiinni sohvasta.
Tämä näyttää hyvältä. Nyt he pakkasivat ne paremmin.
Kiitos, että tulitte.
- Se on tosi söpö ja valtava. - Ei minua varten. Anna se eteenpäin.
- Steven. Kirjoitatko sen näin? - Kyllä.
Selvä. En osaa kirjoittaa kovin hyvin.
Istun tässä kuin valamies.
Hei! Voi luoja. Kiitos, että tulit.
Onnea. Toin sinulle nämä kukat.
Onpa herttaista.
- Yksi on Evelinalle. - Selvä.
Kuubalainen valokuvaaja lähetti minut tänne.
- Hän rakastaa työtäsi. - Onpa mahtavaa!
- Mikä nimesi on? - Camilla.
- Camilla. Marie. - Hauska vihdoin tavata.
Olet inspiroiva. Ihan mahtavaa.
Olen odottanut tätä kauan.
On ihanaa nähdä sinut. Signeeraan sen kohta.
Hei. Voi taivas. Hei.
Kyllä vain. Sinäkin teit kirjan. Uskomatonta.
Tämä on todella suloinen.
- Mutta tämä ei ole sinun kirjasi. - Ei sillä ole väliä.
Missä painoit sen? He tekivät hyvää työtä.
- Kiitos. Tuo merkitsee paljon. - Pidän myös paperista.
Kun huoneessa on kymmenen lasta, näkee, kuka on hyvä juoksija.
Se, joka juoksee nopeimmin. Onko se totta vai ei?
Vai onko kyseessä lapsi, jolla voisi olla jotain muuta.
Tiettyä sinnikkyyttä.
Britney Spearsilta kysyttiin kerran, miten hän menestyi.
En luovuttanut, kun kaikki muut luovuttivat.
Ehkä lahjakkuus on sitä, ettei luovuta.
Kirjoitan, että Balenciagan kanssa ei voi yhdistää muita merkkejä.
Loppujen lopuksi värikorjaus tehdään toimistossanne väkenne kanssa.
Eikö meidän tarvitsisi maksaa siitä?
10 000 dollaria.
Onko se pieni budjetti? Hän sanoi, ettei budjettia ole.
10 000 dollaria.
Sen pitää kattaa palkkioni ja kaikki tuotantokulut, -
kuten filmin ostamisen ja prosessoinnin.
- Hyvä. - Minulle siis jää rahaa.
Täällä on kansioklipsi.
- Onko se Balenciagan laukku? - On, se on Balenciaga.
- Mikä tämä on? - Sovita sitä.
Pue Guccin kengät jalkaan.
Eikö olekin hyvä? Ellei hän ole liian iso, mutta voimme yrittää.
- Kuinka iso hän on? - En tiedä. Näin hänet vain kerran.
- Onko se täällä alhaalla? - On. Se näyttää siistiltä.
Olet Guccia ja vähän Dolcea.
Kun Marie tekee ensi kerran jotain, lähden lomalle viikkoa aiemmin.
Vilkkuuko se edes?
On tärkeää saada asiat tehtyä.
Kamera on kuuma. Täydellistä.
- Niin oikein kuin voi. - Voitko yrittää tehdä näin?
Mahdollisimman oikein tekeminen ei ole koskaan täydellistä.
- Miksei se kuvaa? - Aina jää vajaaksi.
On aika- ja raharajoituksia.
On muitakin rajoituksia. Ehkä emotionaalisiakin. Kuka tietää?
- Tekstaan pian. Heippa. - Kiitos. Kiitos teille.
Minulle riitti. Olen kamalan vanha.
Ulkona on 32 astetta lämmintä.
Kuvasin 12 filmirullaa. Se on paljon.
Jos jatkamme tätä vauhtia, -
filmin kehittämiseen menee ainakin 2 000 dollaria.
Sitä ei tarvitse tehdä nyt.
Minä vain pelleilen.
Editoidaan, kun minulla on energiaa. Joka ilta.
Minulla ei ole energiaa, joten katson vain.
En aio sanoa...
Tosi hyvä.
Pidän tuosta kovasti.
Se ei esittele muotia kovinkaan paljon
- Ketä kiinnostaa? - Heitä.
Tiedän, mutta se näkyy tarpeeksi.
Eikä näy. Siinä ei lue Gucci.
Minusta se on hieno kuva.
Se pitäisi näyttää heille.
En tarkoita sitä. Sanon vain, mikä tilanne on.
Tuo on hyvä. Eikö olekin?
Se näyttää Ryanin kuvalta.
Rakastan tätä. Tässä on kaikkea.
Se on melkein kuin auringonpisara.
Se on kuin pieni pisara, -
josta säteilee sateenkaaria.
- Kuin hän putoaisi taivaalle. - Se on auringonpisara. Tässä se on.
- Hän näyttää ristiinnaulitulta. - Niinpä.
- Kiitos avusta. - No, tiedäthän...
En pärjäisi ilman sinua, Thomas. Tämä on hullua.
Meillä on vielä kymmenen kuvausta.
Onhan sinulla aikaa?
Mitä muuta tekisit? Omaa uraasi?
Valmista. Taas yksi rulla on valmis.
Olen väsynyt.
Luuletko, että se on erilaista kahden viikon päästä?
Seuraavien kuvausten automatka maksaa ainakin pari sataa.
Kuljin junalla.
Olisin pukenut hänet toiseen smokkiin tässä.
Antanut hänen olla siinä.
Olisin riisunut tuon mekon, koska se ei näyttänyt hyvältä.
Se pitää nähdä.
Odie ei näytä hyvältä, ja kuva on epätarkka.
Haluamme todella vahvoja kuvia.
Joskus voi katsoa kahta eri kuvaa.
Ne ovat melko samanlaisia, ja toinen on selvästi toista parempi.
Joskus voi katsoa kahta kuvaa, -
eikä aina ole selvää, onko toinen parempi.
Se on kaunis kuva.
- Upea. - Näytä.
Joskus voi vain kysyä itseltään, onko sillä väliä.
Onko toinen toista parempi?
Onko sillä väliä?
Maalaamisessa ei kai käy niin.
Se riippuu paljolti kontekstista.
Kun panee valokuvan muotilehteen, se on muotikuva.
Jos panee kuvan MoMA:an, se ei ole. Vai mitä?
Siitä se varmaan johtuu. Se on sitä, mitä sen sanoo olevan.
Se on vaikeaa, -
varsinkin Marien kaltaiselle nuorelle valokuvaajalle.
Niiden kahden tilan neuvotteleminen.
Uran rakentamisessa on se juju.
Niiden kahden tilan neuvotteleminen.
Tomanova kuvaa kohteitaan tulossa ja menossa -
niin kuin he pukeutuisivat, jos heillä olisi varaa -
huippumuotiin sekoitettuna heidän omiin vaatteisiinsa.
Minulle se on kuin katsoisi kadotetun muiston elokuvaversiota.
New Yorkissa haluaa menestyä.
Jos menestyy New Yorkissa, menestyy missä vain.
Olemmeko sanomalehdessä?
Olemme New York Timesissa. Emme vain sanomalehdessä.
Unelmat toteutuvat. Kova työ tekee nälkäiseksi.
- Siellä on Calvin Kleinin huippuväkeä. - Hyvä.
- He haluavat kuvata kanssani. - Hyvä.
Calvin Klein, beibi. He ovat hyviä.
Onnea. Näin artikkelisi New York Timesissa.
- Kuvaan heille juuri nyt. - Tosi siistiä!
Vau, se on valtava!
Tämä on parempi koko.
Kanssasi on kiva työskennellä.
- Kanssasi on hauskinta. - Teemme hyvää työtä.
Kultamitalini.
Hankin ne palkinnoksi itselleni kultamitaleiksi -
kahdesta ensimmäisestä isosta työstä, jotka sain Instagramiin.
- Kauanko voimme jatkaa törmäämättä? - En tiedä.
Taiteilijalla on nykyään paljon taitoja, -
eikä kyse ole vain taiteen tekemisestä tai lahjakkuudesta.
Pitää olla myös liikemies. Pitää olla markkinoija.
Pitää olla PR-firma. Kaikki tämä. Se on rankka ura.
Monet luovat urat ovat rankkoja, -
koska rahalliseen menestykseen ei ole selkeää tietä.
- Olen hermostunut, Thomas. - Tiedän sen, kulta.
- Olet tehnyt tätä ennenkin. - Se ei ole totta.
Olen ottanut paljon omakuvia itsestäni yksin.
En kymmentä ihmisten katsoessa.
En ole koskaan tehnyt omakuvien tarinaa 20 kuvasta, -
jotka pitää saada onnistumaan. 15 tai 20 päivässä.
Ja tiimin kanssa.
Se siinä vain on.
- Kuvasin sarjan kolmessa päivässä. - Kun olimme katolla.
Teit todella hyvää työtä yksin.
- Olet tottunut omakuviin. - Toki.
Älä ajattele sitä minään muuna.
Tiedät todella, mitä tehdä.
Älä anna tämän estää sinua.
Jos haluat puhua minulle, voimme aina mennä kauemmas.
Tiedän tuon ja uuden kirjasi. Mikä tuo keskimmäinen on?
Ensimmäisen nimi on Nuori amerikkalainen.
Et varmaan tiedä siitä.
Se oli ensimmäinen kirjani.
Ryan McGinley kirjoitti sen johdannon.
Se oli iso hitti, ja se myytiin loppuun nopeasti.
Nyt se on keräilyesine, koska erä oli rajoitettu.
- Mahtavaa. - Se on aika hyvä.
Myin sitä 40 dollarilla. Ebayssa sitä myytiin 350 dollarilla.
- Siistiä. - Olisinpa pitänyt enemmän kopioita.
- Pidän siitä, miten asiat ovat nyt. - Niin.
- Miksi taiteilijat ottavat omakuvia? - Onko se hyvä, Marie?
- Mistä kiinnostus itseä kohtaan? - Se on hyvä. Pidän siitä.
Kuvataan myös vähän alempaa.
- Pitäisi lähteä. - Tehdään niin.
Omakuva kääntää laitteen itseä kohti -
sen sijaan, että kääntäisi sen ympäri ja katsoisi maailmaa.
Kaksi Contaxia vai yksi?
- Vain yksi. - Selvä.
Omakuvan ydin on ajatus sisäpuolesta.
Se on myös niin voimakas, koska siinä on taiteilija, -
joka on jo mielenkiintoinen hahmo maailmassa.
Olin hiljattain kuvauksissa, ja luulin -
hukanneeni vihkisormukseni.
- Voi jukra. - Löysin sen.
- Tämä on kiva. - Se otetaan.
Ehkä taiteilija toivoo -
näkevänsä itsensä omakuvien avulla.
Siksi se kiinnostaa meitä.
Haluamme nähdä, millaisia he ovat.
Miten ihminen esitetään?
Muotokuvia statuksesta ja vallasta.
Omakuvaus on...
Se on kuin eri eläin.
Osaat liikkeet. Tosi hyvä.
Olen yhä samanlainen.
Täysin erilainen, mutta sama.
Joskus kävelen kadulla, ja tuuli puhaltaa hiuksiani.
Niiden voi tuntea liikkuvan. Aina on, että vau.
Hiukset.
Tunnen sen täysin.
Hetkinen, ajan ne uudestaan pois, enkä tunne mitään.
Nilkkani on nyrjähtänyt. Minun ei pitäisi edes seistä.
- Mene makuulle. - Tätä pitää jotenkin valvoa.
- Osaan nyt tehdä sen. - Osaatko?
Näkymä on kaunis.
On mukavaa, kun on niin paljon valoa ja näkee taivaan.
Siihen rakennetaan. Toivottavasti talo ei peitä näkymäämme liikaa.
Ei, pane se näin. Tällä tavalla.
- Ei, näytä. - Myöhemmin.
- Haluan nähdä. - Myöhemmin.
- Haluan nähdä sen. - Voitko lopettaa?
Kaikki, mitä teet, on nyt filmillä.
Tiedätkö, mikä suhteessa on tärkeää?
Tulla toimeen jonkun kanssa.
- Rentomaisuus. Onko se sana? - Ja huumori.
- Onko se sana? Rentomaisuus. - En tiedä.
Pitää olla helppo tulla toimeen.
Hei, Amadou. Professori Beachdel tässä. Mitä kuuluu?
Muistatko puheen lineaarisesta perspektiivistä renessanssissa?
Montako kuvaa uskot käyttäväsi?
Onko siitä karkeaa käsitystä?
Lähden tänään puolen tunnin päästä.
Kun palaan, voin aloittaa kuvaukset heti.
Hei, Yassin. Mitä kuuluu?
Hyvä. Haluatko puhua esseestäsi?
Mitä luulet? Suoriuduitko mielestäsi hyvin?
Suoriuduit hyvin? Olen samaa mieltä.
On kuitenkin pari asiaa, joilla siitä voi tehdä paremman.
Lähdin Tšekistä, koska ajattelin, -
ettei minusta olisi taiteilijaksi.
Lähdin au pairiksi. Työskentelin perheille.
Olin lapsenvahtina, tyhjensin tiskikoneita, pyyhin vessoja.
Vaikeinta on tajuta omassa mielessään, -
että voi tehdä, mitä haluaa, -
eikä omia rajoja tarvitse olla.
Minulla on jo signeerattu kirja ja kuva hänen kanssaan.
- Voinko kirjoittaa englanniksi? - Se käy hyvin.
- Oliko se Veronika? - Veronika.
Enemmän ihmisiä kuin New Yorkissa. Hullua.
Onko tämä valokuvakirja jatkoa Nuorelle amerikkalaiselle?
Vaikka ne ovat yhä muotokuvia nuorista ihmisistä, -
minusta kirja on erilainen.
Nuori amerikkalainen halusi olla lähellä niitä ihmisiä -
ja jotenkin osa heitä.
Minulle on selvää, että uudessa kirjassa New York New York -
minusta tuntui, että voisin seistä kauempana.
Minua ei haitannut, että kuuluin jo New Yorkiin.
Minulla on ollut tilaisuus käydä Tšekissä ennenkin.
Kun pystyin palaamaan kotiin, suuri osa taakasta putosi harteiltani.
Halusin kuulua Yhdysvaltoihin.
Yhtäkkiä se kaikki katosi, ja tunnen kuuluvani sinne.
Näen olevani vielä alussa.
Tekemistä on vielä paljon, ja odotan sitä innolla.
- Hei. - Meillä taitaa olla viimeinen kirja.
Siistiä. Tosi siistiä, en voi uskoa sitä.
Hei, kaikki! Me...
Tšekiksi, anteeksi. Meillä ei ole enää kirjoja. Kaikki on ostettu.
Olette mahtavia, kiitos paljon.
Kolme, kaksi, yksi, nyt ehkä.
Hullu ilme.
Hullu ilme, ja Thomas hymyilee.
Katso tuota. Voi taivas.
Hyvänen aika. Parempi.
Se on paksua ja märkää.
- Miksi se on märkää? - Kehitysaineen takia.
Sovimme hyvin yhteen.
- Niinkö sinusta? - Joo.
Äiti. Kiitos.
Mikä on koti?
Paikka, jossa syntyi? Jossa on asunut kauimmin?
- Sekö, missä vanhemmat ovat? - Onpa paljon perhosia!
Onko se esi-isien koti? Paremman sanan puutteessa.
Mitä koti tarkoittaa?
Meillä on hyvin vahva yhteys siihen, mistä on kotoisin. Vai mitä?
- Se on varmaan hyvin inhimillistä. - Ja toinen.
Ehkä lähdölle on kuitenkin joskus hyvä syy.
Se on siltä ajalta, kun isä kuoli.
- Äiti. - Niin.
Se, miten sulat ovat. Kuuletko mehiläiset?
Marielle se on... Hän rakastaa kotia.
Hän haluaa olla kotona.
Se on kuitenkin myös vaikeaa.
Eikö olekin kaunista?
- Mikä tuo toinen juttu sen edessä on? - Voimalaitos.
Pieni epätäydellisyys tekee siitä todellisempaa.
Todella kaunista.
Kuvittelen, että Losissa on aina ihanteellinen auringonlasku.
- Niinkö? - Meren yllä.
En ole nähnyt auringonlaskua Losissa rannalla.
- Voimmeko nähdä sen joskus? - Ehkä.
Se on melkein ohi.
Kylläpä se laskee nopeasti.
Suomennos: Iida-Maria Rautoma Iyuno