Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Snimljeno između 2018. - 2023.
Oprosti.
Oprosti, oprosti.
Ovdje je strašno puno ljudi.
Mogu li te fotkati, molim te?
Hvala.
Bok! Mogu li snimiti tvoj portret, molim te? -Da.
Ispred onog bijelog zida? -Da, naravno.
Kako se zoveš? -True. -True?
Kako se ti zoveš? -Marie.
Drago mi je.
Čekaj, još jedna.
Sviđaju mi se tvoje boje.
Čekaj.
Hvala.
Bok. -Bok.
Oprosti, izlazim.
Dobar dan svima.
Kao što znate, danas ćemo govoriti o portretima.
Neću vam govoriti o povijesti portreta
kao o ravnomjernoj putanji... Ne znam, bilo čega.
Govorit ću o proširenom značenju portreta.
Što je portret? Portret je vrlo jednostavan.
Snimim vašu fotografiju
i ako vas imenujem i kažem: "ovo je taj i taj",
to je portret.
Portret mora biti imenovan prikaz. To je sve.
U čemu je razlika? Kakvu razliku čini ime?
Vi ste vi, zar ne?
Naslikam vas, nazovem vas "vi", ista ste osoba,
to je vaš portret.
Važni ste.
No portret je složeniji jer riječ je o komuniciranju vrijednosti.
I u umjetnosti često je riječ o komuniciranju vrijednosti.
Vrijednost je ovoga to da će ova osoba trajati zauvijek.
I izrađena je od vrlo tvrdog kamena.
Sve do 20-og, 21-og stoljeća rađeni su portreti samo važnih ljudi.
Mrzim taj pojam. Ne kažem da je jedna osoba važnija od druge,
ali upravo o tome govorimo
jer sit sam kraljeva i kraljica.
Dosta mi je bijelaca iz čijih glava izbija svjetlost.
Dosta mi je svega toga.
Dajte mi nešto što me tjera... Razmišljati ili osjećati.
SVIJET IZMEÐU NAS
Ovo je linija M za Manhattan.
Iduća je postaja ulica Essex.
Hej, natrag.
Molimo, odmaknite se od vrata dok se zatvaraju.
Gotovo?
Nije. Daj.
Sad sam se sjetila, sanjala sam.
Osamnaest.
Znaš što ne mogu naći?
Što?
Momka u ljubičastom odijelu. Sjećaš se?
Ne znam. To je vrijedna fotka. Moje nadahnuće za cijelu izložbu.
Pa...
Ovo je pravi nered. To ti mogu reći.
Možeš li mi potvrditi da je broj 14 taj u ljubičastom odijelu?
Thomase, nisam znala da toliko izvodi...
Da, 14 je.
Kad ga snimaju kamere.
Bolje nego da radim ovo i stojim ovdje.
Ne! Grize. Voli tu plastiku. Gle. -Da.
Vidi. Kvragu.
Ne samo da su posvuda mačje dlake...
Znaš što?
Mislio sam ti dati savjet kako ih štititi od mačke i prašine...
Mislim, ako...
Ali mislio sam da znaš što radiš pa...
Ako ostavimo ovdje vani, izgrist će negative.
Da, tako je.
Upravo će to učiniti.
Hoćeš nešto prigristi?
Žitnu pločicu?
Moraš shvatiti da sam presretna
što će biti dokumentarac koji si ti snimila.
To je sjajno!
Sanjala sam danas da smo imali izložbu,
bila sam ondje s Thomasom.
Bila je u nekoj golemoj zgradi na tri kata,
a ondje sam bila samo ja i još pet ljudi.
To me jako rastužilo.
Nadam se da se to neće dogoditi.
Sjećam se kad sam rekao da je portret naslikan i da je to prikaz vas.
Ono što zaista želite u portretu vaša je bit,
ono što jeste. Ne samo kako izgledate, nego i ono što jeste.
I tu portret postaje zanimljiv. Kao da je u njemu još nešto.
Mislim da je guza povećana.
I da desna fotka izgleda tamnije od lijeve.
Mislim da Marie ima pravo.
Ova treba biti svjetlija. To misliš?
A ova tamnija.
Bar da uklonimo žutu, a kadu malo...
A u kadi ima malo plave, zar ne?
Čini mi se ili...
Jedva čekam da dobiješ pomoćnika.
Imam savršenog pomoćnika.
Koji zna što radi.
Imam najboljeg pomoćnika.
Jedva čekam da nađeš nekoga tko zna što radi jer ja ne znam.
Ja jedva čekam da ti mogu početi plaćati za to.
Da, baš.
- Skini ga na trenutak. -Kriste. - Hajde, ne želim ga umrljati kremom.
Isuse. Mali Isus donosi darove.
Hajde. -Smiri se, skidam ga.
Vidiš ovo?
Dvije ruke. To je zato što si jučer za ručak puno jela.
Ova veza funkcionira
samo zato što je Thomas najstariji od troje djece.
Kladim se da je mučio svojeg brata i sestru kao lud.
A ja sam najmlađa od troje djece
- i sestre su me mučile. - Odakle ti to?
Pa sam se navikla i zabavljam se.
Pogrešan ključ.
To nije to. To mogu ostaviti ovdje.
A nije ni ovo. Dakle, ništa.
Što očekuješ? -Pismo iz imigracijske.
Dozvolu za putovanje.
Tako da mogu ići kući, nakon sedam godina.
Koja je razlika između uvoda i eseja?
Dobro pitanje.
Prelijepo, zar ne?
Zbog ove sam došla u New York.
Vidjela sam je na internetu i morala doći upoznati autora.
Ondje je.
Godinama pratim vaš rad. Jako sam sretan.
Odakle si?
S Filipina. -Kul.
Imam samostalnu izložbu na Upper East Sideu. Mnogo portreta.
Pozvala sam ga na svoju izložbu. Rekao je da će doći. Dobra vijest.
Jedva čekam čuti što moj idol misli o mojem radu.
Ovo izgleda jako dobro.
I doslovno smo na pola milimetra...
Tako. Što misliš?
Zadovoljna?
Želim vidjeti sve na zidu. -U redu.
Misliš da su čizme bolje? -Mislim da jesu.
Trebala bih nekakve hlače.
Kretat ću se, pozdravljati ljude. Vidiš mi guzu? -U redu je.
Tražim nešto za otvaranje moje prve samostalne izložbe idući tjedan.
Mislite da može biti haljina?
Izgleda li kao da sam zaboravila hlače ili je u redu?
Naravno, Rob će ondje udarati čekićem.
Skulptura nadahnuta methom.
Možda pitam želi li razgovarati s tobom. -Dobro.
Upoznala si je osobno pa budi opuštena.
Fotkala si je.
Bit ćeš dobro. Poznaješ je, sve je super. -Znam.
Kad mi bar oko ne bi trzalo.
Bilo mi je jako važno
povezati se s ljudima putem fotografije.
I ono što je divno u tome svemu
jest to da sam dobila priliku i razlog upoznati ljude,
fotografirati ih, razgovarati i sprijateljiti se s njima.
To mi je pomoglo naći dom u New Yorku.
U njoj je 180 ljudi. Bit će više od 200 fotografija.
Vidi bi li stavio to crno.
Izgledat će bolje jer unutra je tamno pa se neće vidjeti.
Učinit ćemo to idući put.
Kad budemo imali novca.
Mnogo godina bila sam ilegalno u zemlji i nije bilo lako.
Čuvala sam djecu s potlačenim manjinama.
Nisam mogla raditi ništa bolje
jer nisam imala pravo ni mogućnost raditi nešto drugo
jer nisam imala prave papire.
Ništa.
One također odražavaju tko sam ja,
i to je u neku ruku autoportret
preko svih tih ljudi
jer to je kako ja vidim Ameriku kao netko iz Istočne Europe.
To je Amerika koju volim i s kojom se mogu poistovjetiti.
Biste li htjeli razgovarati s kustosom?
Da pokušam? Što mislite o tome?
U redu.
U redu, Thomase. Što da učinim bolje u idućem?
Ja bih upotrijebio riječ "prognanstvo". -Dobro.
Sve ostalo savršeno je. Savršen intervju.
Čovječe. Da, to je bilo... Neka su pitanja bila zeznuta.
Na primjer: "Kakva želite da bude vaša poruka kao umjetnice?"
A ja ono... Ne znam.
Samo želim stvarati umjetnost. Ne znam za poruku.
To trebaju drugi procijeniti.
Da, super.
U odgovorima ne glumiš i iskrena si.
Sve je bilo u redu.
Da.
Gledam te fotke i nije mi dosadilo gledati ih.
Posebne su. Ne znam što reći pa ću samo zahvaliti Marie.
Ovo je njezina izložba i drago mi je što sam dio nje.
Ja zahvaljujem Thomasu
što je uredio ovako divnu izložbu.
Hvala svima koji su dopustili da ih fotografiram.
Drago mi je što ste svi ovdje i što ste mi prijatelji,
to je ono najvažnije.
Već gubim glas i suze su mi krenule.
Ovo mi je prva samostalna izložba. Nisam još imala samostalnu izložbu.
Zaslužuješ je . -Strašno je.
Da, ovo je moja prva samostalna izložba.
Ovo su fotke iz New Yorka. Ovdje sam već sedam godina.
A ovo su moji radovi iz zadnje dvije-tri godine.
Kako ste došli u kontakt s kustosom?
Kako ste ga našli?
Radili smo zajedno na različitim projektima.
Kako poznaje moj rad jako dobro i jako dugo,
jer dugo smo radili zajedno,
ustanovili smo da bi ovo bila najbolja opcija.
Oprostite... -Je li ovdje njegova obitelj?
Njegova žena ili...
Sestra. Sestra mu je ovdje. Odmah se vraćam.
Idemo odavde.
Ovdje je bivši ministar vanjskih poslova
sa svojom ženom i češkim konzulom.
Razgovarali su sa mnom. "Vidjeli smo kustosa. Ovdje mu je žena, zar ne?"
A ja kažem: "To mu je sestra". Nikome ne govorimo da smo u braku.
Mislim da je mislio da si mu ti žena. Ili ti.
Mogla bi je glumiti večeras.
To mi je jako smiješno.
Kažem ti, izgleda jebeno dobro.
Jupi!
Zbilja, jako dobro.
Vrlo su izražajna,
pitam se što se događalo u tom trenutku.
Odlično si to napravila. Zbilja. -Hvala.
Kao da zbilja bulje u mene. Gledaju mi u dušu.
Sviđa mi se što gledaju u oči.
Nekima je to teško.
Volio bih da toga u mojem životu ima više.
Da, jer povezuješ se preko očiju.
Čak i Ryan McGinley, koji je...
Volim ga. -... najbolja verzija fotografa koja mi pada na pamet....
Voljela bih da dođe i vidi moj rad.
Ali ja mislim da si ti bolja, to se vidi u očima.
Ne, zbilja. Svi muškarci mogu u mirovinu, ozbiljno.
Jer objektiviziraju ljude, ti to ne radiš.
Nikad ne znam što da radim kad u mene upere fotoaparat.
Ni ja.
Ti znaš.
Život je sjajan. Da.
Posvuda sam pisala o Ryanu, da svi znaju.
I došao je. Ostao je dva sata.
Ludilo je da bi netko tog kalibra
proveo dva sata u galeriji s nekom djevojkom,
gledajući njezine fotke.
I svidjele su mu se. Rekao je da bih trebala fotografirati svaki dan.
Rekao je i da bih trebala izdati knjigu.
Da on uvijek daje svoju ljudima kojima se divi, vlasnicima galerija,
velikim brendovima i drugima.
Da uvijek nešto proizađe iz toga, posao ili izložba.
Sad sam se uspela na višu razinu
jer Ryanova je potpora nevjerojatna.
To je jednostavno ludnica.
Svi kojima je dao svoju potporu uspjeli su.
Mama mi je preko "Skypea" rekla
da bi se tata ponosio time što sam u Americi.
I to je istina jer volio je putovati.
Htio je putovati po svijetu, bio je pustolov.
Mislim da moja mama to nije, ali tata je bio.
Mama je pustolov u sebi.
Mislim da bi me i on došao posjetiti.
Došao bi pa bismo otišli u Meksiko i pušili cigare.
Tata je bio boem, pustolov, pomalo lud...
Alkoholičar.
I katkad mi je žao
što neću dobiti priznanje od oca.
Kao najmlađa kći
bila sam tatina mezimica, najmlađa.
Ovo su tata i mama.
Ovo su mama, baka, ja i tata.
Tata i ja... Bili smo kompići.
To je jedna od rijetkih fotki tate,
i kaže: "ta-da", a ja...
Jako sam patila kad je tata umro.
Jako je dugo to trajalo.
Tata je umro u studenom. Dva dana poslije slavili smo moj rođendan.
Za 16. rođendan dobila sam srebrni lančić...
... lančić i naušnice, koje su mi kupili mama i tata.
Dakle dobila sam darove koje tata nije doživio da vidi.
Dobila sam golemu knjigu o Daliju,
koju mi je tata kupio, a mama dala.
Svi su plakali.
Idućih nekoliko godina svi su na mojem rođendanu plakali,
što je bilo jako traumatično.
Više nisam htjela slaviti rođendan
jer bio je povezan s tatinom smrću.
Poslije toga nisam jedno vrijeme razgovarala s obitelji.
Nakon tatine smrti udaljili smo se.
Nisam ni s kime kod kuće mnogo komunicirala.
A i bila sam tinejdžerica pa...
2004.
Prije 14 godina. Suludo, zar ne?
Jedne večeri držao sam govor u "Metu".
Stajao sam ispred Gauguinove slike. Ona je prišla i stala ispred te slike.
Pa sam rekao "Bok".
Stariji gospodin s naočalama, u sakou i košulji.
Pogledao me je pa sam i ja pogledala njega i rekla "bok".
Bok! Kako si? Lijepo je vidjeti te.
I nastavila sam hodati galerijom
i 20 minuta poslije opet sam ga vidjela
kako hoda muzejom sa skupinom ljudi...
- Kako ste profesore? - Sjajno. -Bok! Kako ste?
Izgledaš sretno, to je baš lijepo.
... i drži im predavanje.
Lijepo je vidjeti te. -I vas.
Hoćemo li? -Da. -Sjajno. Idemo.
Imali smo predavanje o portretima.
Povezat ćemo ideju portreta s autoportretima.
Volim portrete.
Volim gledati ljude
jer gledam portrete i oni mi govore nešto o ljudima.
Što je Whistler učinio ovdje? Comte de Montesquiou. Francuski plemić.
Pošto me je ranije pozdravio, mislila sam da se mogu pridružiti predavanju.
I jesam. Dopustio mi je.
Ne želi biti ovdje, predobar je za ovo.
Bio je vrlo strastven u vezi s umjetnosti.
Čak sam i vodila bilješke.
Portret se zove "Aranžman u crnom i zlatnom".
Gdje vidite zlatno?
Govorio je sat i pol. Nikad nisam čula tako sjajno predavanje o umjetnosti.
Gdje je zlato? Nema zlata na slici. Okvir...
Kad su svi počeli odlaziti, tražila sam njegov broj mobitela.
Rekla sam mu da bih htjela opet ići u galeriju.
Rembrandt unosi vrijednost u sliku i na sebe.
Whistler uokviruje tu vrijednost tim zlatom.
Skinuo je muzejsku naljepnicu sa sakoa
i na nju mi napisao svoj broj.
Još je imam.
Poput dima je, lagana, baš kao sam Montesquieu.
Ima li pitanja?
Yuri? Ben?
Razmišljam o osvjetljenju.
Kako je mogao odrediti gdje je svjetlost na slici? Kako je naslikao
to što izgleda kao vreća za smeće, ali nije?
Pretpostavljam da je to plašt.
Vrlo skupa vreća za smeće.
Činčila. Skup krzneni plašt.
Takozvana konvencija prosvjetiteljstva
osvjetljenje je glave,
obično nekog bijelca.
Da se pokaže da razmišlja, da je bistar i genijalan.
Ne znam što reći.
Dobro pitanje. Ne znam imam li odgovor.
Mislim da je to zato što se nisam bavila fotografijom u Češkoj.
Iako to nije u potpunosti istina.
Kad završiš školu nisi spreman za stvarni svijet.
Posebno kao slikar.
Radila sam u kafiću,
nisam znala što ću
pa sam mislila da bih mogla otići u SAD i raditi kaoau pair godinu dana.
Tada sam imala dečka. Rekla sam mu da ću otići na pola godine,
zaraditi nešto pa se vratiti kući, vjenčat ćemo se i to će biti to.
Ali nikad se nisam vratila kući.
Znate... Čujete me?
Sranje.
Bok. Kako si?
Bok.
Moje fotografije.
Velike su.
Ništa odavde neće biti korisno Imigracijskoj.
Ove su fotke stare.
Tada još nisam znala fotkati s filmom.
Grozno.
Sve je mutno.
Kad je ovo bilo?
2011.
2012.
Ovo je sigurno iz Sjeverne Karoline.
Zašto uvijek pišem o muškarcima?
"U subotu imam spoj.
Spoj koji nije spoj, ali kladim se da je spoj.
Nalazim se s Thomasom u 78. i Lexintgonu.
Izgleda samouvjereno. Zna mnogo toga.
Bit će zanimljivo. Uzbuđena sam."
Thomas me prvi poticao da fotografiram.
Da nije bilo njega,
mislim da danas ne bih fotografirala.
Uvijek sam bila sklona podcjenjivati se kao umjetnica.
Ovo su naše prve zajedničke fotke.
To će biti korisno za Imigracijsku.
Na prvi me spoj odveo u muzej Guggenheim.
Ondje sam prvi put vidjela radove Francesce Woodman,
njezine autoportrete.
Izložili su i njezine dnevnike. Mogla sam se s time poistovjetiti.
I ja sam vodila dnevnik u Sjevernoj Karolini.
Na izložbi sam se pitala zašto se nikad nisam okušala u fotografiji.
Pa sam krenula na večernja predavanja u Školi za vizualne umjetnosti
i tako sam počela s fotografiranjem.
Ne znam kako uočiš talent.
Postoji li prirodni talent? To je mit, zar ne?
Ima mnogo više iza toga. Što je pravi talent? Kako mogu reći što je to?
I kako da ga onda procijenim?
Mislim da kad imenuješ nešto, čarolija vjerojatno nestaje.
Evo je.
1658.
Tko je već čuo za Rembrandta?
Dobro, svi ste već čuli za Rembrandta.
To je malo... Ondje je Hans Holbein. Tko je čuo za njega?
Nitko, zar ne?
To ne znači... Pa, to znači mnogo.
Kod Rembrandta imamo dubinu i težinu.
Ima piramidalni oblik. Zlato je unutra.
Nanosi boju na grub i odrješit način.
I to se vidi u potezima kista. Grubo naneseno zlato.
Naslikao je više od 40 autoportreta.
I evo ga.
Dvije godine nakon što su njegova kuća i sve u njoj ovršeni.
Veliki bankrot 1656.
Nije se naslikao siromašnim.
Naslikao se kraljevski odjevenim. Odjeća je važna.
Mislim da stavlja masku za nas kroz odjeću.
Zar ne stvaramo u određenoj mjeri tko smo i kako želimo da nas vide?
Činite to svojom odjećom svaki dan.
Odjenete se na određeni način
i izađete na ulicu i predstavljate se na određen način.
Ja sam danas stavio kravatu.
Ne nosim ono što sam nosio u krevetu.
Ustao sam i odjenuo se, kao ja.
Predstavljam sebe kao sebe.
A Rembrandt je slikar, koji slika autoportrete
i može se predstaviti na različite načine.
Odjeća je na određen način uvijek važna.
Dio je imidža.
Vidite li razliku između Whistlera i Rembrandta?
Osjećate li razliku u težini?
Razumijete li razliku
što se tiče onoga što se čini kao trajnost u slici?
Odlični radovi.
- Bok! Kako se zovete? -Mark. - Mark? -Da, Mark. -Odakle ste?
Mislio sam doći na izložbu. U Češkom je centru?
Da. Bože! Kako znate? To je ludo.
Zato što dobar rad privlači pozornost.
To je tako lijepo. Uljepšali ste mi dan.
Čudim se što to ne čujete češće. -Ne znam.
Kriste, to je bilo lijepo.
Mislila sam da se šali.
To je dobro, zar ne? Isuse, zar sam već slavna?
Prepoznao me. Čovječe!
Uvijek gurnem pogrešan.
Thomase!
Samo malo.
Dobila sam važnu poštu.
Jesam. Sviđa mi se to i sviđa mi se raditi s vama.
U redu. Dakle... Sjedinjene Američke Države, radna dozvola.
Tomanová Marie.
Moja je fotka pokraj Kipa slobode. Vidite?
Mogu početi raditi kul poslove.
Bok, mama! Dolazim kući!
"Molimo vas da čuvate svoju karticu." U redu.
Jesi li uzbuđen? -Gladan sam.
Smatraš li se sada mladom Amerikankom?
Na neki način. Nisam još službeno Amerikanka,
ali nadam se da ću biti. I bit ću ponosna Amerikanka.
Zaista se divim Marie
jer došla je s male farme u Češkoj.
Ja sam samo morao prijeći most George Washington iz New Jerseyja.
Mislim da je to... Samo taj duh.
I njezina ustrajnost da...
Ja vjerujem u njujoršku marljivost.
Mislim da je to prava stvar i volim to.
Kad ljudi rade po pet poslova
kako bi kupili film, kako bi radili ono što vole.
I da ostanu ovdje.
Da ostanu na površini.
Uvijek mislim na tu filozofiju njujorškog održavanja na površini.
Da se ljudi koji naporno rade mogu održati na površini.
Mogu ostvariti snove.
A mislim i da treba biti više fotografkinja.
Podržao sam u početku Sandy Kim, Petru Collins,
Rochelle Brock, Sabrinu Santiago, Marie...
To je zaista potrebno.
Sjajno. -To je nešto što nedostaje.
Nevjerojatno je, Ryane, što to činiš.
Jako volim tvoj rad.
Ali nakon što sam te upoznala, kad smo sjedili u galeriji,
kad si zaista došao na moju izložbu, što nisam mogla vjerovati,
to je bio formativan trenutak za mene.
To što radiš za mlade i to kakav si pravo je nadahnuće.
Bilo je bolje od tvojeg rada.
A vjeruj mi, zaista volim tvoj rad.
Hvala.
Mislim da smo pokrili mnogo toga.
Misliš da je bilo čudno što sam rekla na kraju? Svi su poslije utihnuli.
Ali samo sam htjela reći da je predivan.
Da je bolji od svojih radova?
Je li to glupo? Jesam li rekla nešto glupo?
Ne. Mislim, ne bih rekao da je to bolje od njegovih radova.
Nisam tako mislila.
Znam, ali jednostavno...
Nisam tako mislila. -Znam.
Ali oni to znaju. -Nadam se.
Njegov je rad sjajan. Svi to znaju.
Svi su utihnuli? -Da.
Daj... Jesam li rekla još što glupo?
- Ne, mislim da je bilo sjajno. - Bila sam jako nervozna.
Sve je bilo sjajno. I on je tebe hvalio.
Jest. Jako je drag.
"Mislim da je to bolje od njegovog rada." -Nisam tako mislila.
Rekla sam da je to bolje od njegovog rada, ali nisam tako mislila.
Nisi nikad čula onu izreku: Nema povratka kući?
To je suludo. Ali nije zvučalo čudno. Je li zvučalo?
Predugo si bila ovdje. Ne možeš se vratiti kući.
Dva, četiri, šest...
Osam, deset, dvanaest, četrnaest...
Šesnaest, osamnaest, dvadeset.
Imam dvadeset rola filma.
Ako odlazimo na 21 dan, to su dvije role na dan.
Jedna crno-bijela, jedna u boji.
Dobro.
To je dovoljno filma, bit će dobro.
Tenisice "Nike", čizme "Martens", "Conversice"...
Ne znam hoće li stati. Suknja... Fućkaš to.
Sunčane naočale imam, remen, torbica...
Ne mogu naći karticu.
Ne mogu naći dokument za putovanje, pa teoretski ne mogu napustiti SAD.
A za deset dana trebamo otići u Češku za Božić.
- "Oprostite što kasnim." - Poslat ću ovo svima u Češkoj
za slučaj da ne stignem na Božić.
Posvuda sam tražila.
Na sofi, podigli smo cijeli tepih.
Ne znam više gdje da tražim. Čekala sam na ovo osam godina.
Onda dobijem karticu da napokon mogu putovati, a kartica se izgubi.
Deset dana prije puta. Apsurdno.
Prašina: posvuda. Kartica: nigdje. Kvragu!
Ne znam, Maru. Zbilja ne znam.
Mama je čak zbog mene pomaknula vjenčanje.
U našoj kući uvijek je nešto polazilo po zlu.
Tata je kosio travu i slučajno si odsjekao palac.
Ne znam, mama.
Posvuda tražim već tri dana.
Kako se mogla izgubiti? -Zaista ne znam.
Nisam još nikad ništa izgubila. -Dušo...
Što Thomas kaže na to? -Ništa.
A što može reći, zar ne?
Dobro. Još se nadam
da ću nešto otvoriti i naći je.
Vidjet ćemo se barem na proljeće.
Ništa se ne može. Tako je kako je.
Dobro.
Zagoren je.
Imat ću samostalnu izložbu u Berlinu.
Dobro, zar ne?
Da. Odlično. Fantastično. Da, odlično.
Možda nikad neću stići onamo.
Ne bih bila zločesta.
Moramo se truditi da ne budemo bezobrazni
jer mogu moj slučaj označiti problematičnim.
Ne mogu vjerovati da radiš s dokumentaristom
koji nema pravu opremu.
Ima je. -Snima mobitelom.
Gle, ovo je ulica Thomas.
Možemo li ići?
To je tvoja ulica. Nadam se da je pokraj ulica Marie.
Nadajmo se.
Dobili smo je.
Idemo odavde. -Nije bilo lako.
- Ne mogu vjerovati da su nam je dali. - Mislim da nisu namjeravali to učiniti.
Onda sam plakala pa se vratila i... Ne znam.
Jednostavno je... Ne znam. Odlučila da će to učiniti.
I dala nam ju je. Sad imam karticu koja vrijedi još godinu dana.
Ne mogu vjerovati.
Daj pet! Daj pet!
Lovit će me.
Sad će me još loviti.
Hej.
Imam novi fotoaparat za Češku.
Lijepo od tebe, hvala.
Datira li fotke? -Da.
Kao neki trik iz "Jamesa Bonda".
Možeš odabrati datum?
Već sam ga namjestio.
Što je WNT?
Stisni.
To je zumiranje.
Da vidimo što će biti.
Jako spora bljeskalica.
Čak sam osjetila toplinu na licu.
Što ću fotografirati 36 puta?
Thomase, pogledaj me.
Idemo u Češku.
Veseliš li se odlasku kući?
Da i ne.
Imam podijeljene osjećaje. Nisam dugo ondje bila.
Osjećam tjeskobu. Bojim se da ću napokon shvatiti
koliko je tih sedam godina bilo dugo i važno,
a ja jednostavno nisam bila ondje.
New York, dolazak u 8.16.
Drugi red od vrha.
Vidiš? -Nisu još stigli.
Bok, mama!
Bok, Willi!
Thomas, Willi.
Kad je mama našla novog dečka,
rekla sam da ne smije ni slučajno živjeti s nama u kući
pa se mama odselila s njim u Austriju.
Lijepo je što se napokon vidimo.
Nisam s njim razgovarala dvije godine.
Potpuno sam ga ignorirala.
Bok, Maru. Imaš fensi fotoaparat.
Vidi taj fensi fotoaparat.
Znam, malo sam ljubomoran.
Willi!
Sigurno sam bila grozna, pravo derište.
Mislim da nisam imala dovoljno obzira
i razumijevanja prema svojoj obitelji.
Brno! Prag!
Super, idemo kući!
Koliko konja imamo, mama? Dva?
- I koliko imamo koza? - Tri stare i četiri mlade.
Čovječe!
Bok!
Bok, psiću.
Je li to... Toga ne znam.
Kunići.
Evo ih.
Malo sam ga uplašila.
Koza! Koza!
Ovo će biti sjajan portret.
Daj meni. -U redu je. Ne, ne, ne.
Mogu, mogu.
Ovdje je sve isto. To je dobro.
Zašto bismo išta mijenjali? -Upravo tako.
To je Rada, zar ne?
Bohda. -To je Bohda?
Mačka se skriva.
Kul.
Ovo je moja soba, Thomase.
Prošlo je osam godina.
Možemo baciti mnoge moje stvari, mama. -Moraš ih pregledati.
Super.
Grozno sam slikala.
Pogledaj ovu ovdje.
Da, znam.
Što je to?
Za konje.
Za saonice.
Da, da, da.
Neću to moći kako treba. -Pokušaj.
Mislim da je Willi mnogo zanimljiviji od Marie.
Hajdemo ovako.
Bože, nisam bila ovdje osam godina.
Bok!
Čovječe...
Nije mi još sjelo da sam ovdje.
Malo je čudno što sam s vama u pivnici.
Ali sjest će mi.
Sve je isto ovdje.
Čak sjedimo za istim stolom kao i prije osam godina.
Ne znam je li to dobro ili depresivno. -Dobro je.
Bar se nešto ne mijenja
kad se sve ostalo mijenja.
Ništa se nije promijenilo, sve izgleda isto. Zbilja depresivno.
Možda je samo zbog vremenske razlike. Čudno je.
Imam osjećaj da ovamo ne pripadam.
Želim te fotkati.
Super. Gledaj u mene.
Idemo.
Jaka bljeskalica. -Da.
- Savršeno. Kako se zovete? - Iva. -Marie. Drago mi je.
Želim fotkati par u kutu.
Ali previše se sramim prići im. Moram se prvo zagrijati. -Ti se sramiš?
Naravno, uvijek sam sramežljiva.
Bok!
Na kraju je bilo dobro, na početku je bilo malo... Čudno. -Da?
Valjda. Ne znam.
Bože, ovdje je tako tiho.
To mi se ne sviđa. Ne sviđa mi se tišina.
Prije sam stalno šetala ovuda, čini mi se...
Nisam srcem u tome. Ne znam.
Katkad je prošlost poput odbacivanja stare kože.
Što je bilo, bilo je.
Možda je normalno i dobro preseliti se na drugo mjesto
i osnovati novi dom.
Što misliš o neodlasku?
Ne znam. Ima li razlike? Ne znam...
Ili je nema. Suludo je.
Daj, nemoj biti takva drukčija sa mnom.
Ako stablo padne u šumi, a nikoga nema, je li proizvelo zvuk?
Da, proizvelo je zvuk.
Da.
Znaš? Ima li Boga? Da, ima ga. -Zbilja?
Da, razgovaramo o tome. Ima Boga. Ljudi vjeruju da postoji pa postoji.
To ne znači da zaista postoji.
Postojati je riječ, koncept i to je dovoljno.
Ne mora imati nekakav materijalni oblik kako bi postojao.
Postojati je ideja.
To je neosporivo.
Postoji li razlika između odlaska od doma i odlaska na drugo mjesto?
Postoji. U čemu je razlika? Ne znam.
Ovu sam majicu nosila svaki dan. -Da vidim.
Imala je posebne rukave.
Odvratna je.
Zar ne? I iznošena je,
ali zbilja sam mislila da je zakon.
Moraš razmisliti što želiš sačuvati za ono svoje.
Možda bi mogla sačuvati to i one traperice.
Odjeni onu majicu "Puma". Ona mi je prva asocijacija na Istočnu Europu.
I niske traperice.
Da, tako.
Vratila si se. Vratila si se u Mikulov.
Još su mi dobre.
Gdje si ih našla? -U svojem ormaru.
Poderane hlače...
Niske su.
Grozno.
Nekako staro. Grozno, zar ne?
Prije nego što išta baciš, što rezonira s tobom?
Što predstavlja tadašnju tebe?
Volim se isticati.
Transformacija je gotova. -Zar ne?
Da, znam.
Ovo je ista fotka koju sam nekad stalno snimala. -Jest.
Samo s drugim dečkom u krevetu. -Isuse. Istina.
Daj da ti pokažem svoj penis.
Grozno.
Imam hrpu fotki golih tipova u ovom krevetu.
Istina. Zato mi je tako ugodno spavati u njemu.
Zbilja izgleda kao tada.
To je moć odjeće.
Ovo je pulover mojeg tate. Stalno sam ga nosila. Bio mi je to omiljeni pulover.
To mi je jedini preostali pulover.
Mislila sam da je moj tata bio veći. Ne mogu vjerovati da je stao u ovo.
Da?
Prošlost nije glamurozna.
Prošlost nije glamurozna? -Nije.
Čudno, zar ne? Čudno.
Prošlost nije ono čega se sjećam.
Čega se sjećaš?
Mislila sam da je sve bilo lijepo, slatko...
I sjajno.
Ali samo je hrpa smeća. Mnogo smeća.
Ne znam što sam. Trebam nekoliko dana
da shvatim što mislim i osjećam.
Da odemo?
Ne.
Ne sviđa mi se što sam prije bila. -Zbilja? -Da. -Zašto?
Bila sam zbunjena, glupa i nisam znala što radim.
Drago mi je što živimo u New Yorku.
Znaš koji je očiti potez ovdje.
Koji?
To je sva odjeća koju ću baciti.
- Pogledajte me. Willi. - Da se nasmiješim? -Hvala.
Ostaneš li ovdje, nećeš morati ništa raditi. Moći ćeš samo...
Nešto ću ti reći...
Tulumariti.
Onaj mi je članak odbijen i pod velikim sam stresom da ga prepravim.
Moram ga prepraviti prije 25. siječnja.
To mi stvara stres.
Ne znam je li muka potrebna za rast i osobni razvoj.
Shvaćaš?
Ne mora biti teško.
Bar ne toliko teško.
Umjetnicima se govori da moraju biti siromašni i patiti za svoju umjetnost.
Picasso nije patio.
A mislim da nije patio ni Matisse.
Patnja je povezana s određenom generacijom slikara.
Romantična patnja, romanticizam, moraš patiti.
Zašto bih morao patiti za nešto?
Zašto bih morao patiti da bi nešto bilo dobro?
Ako to promijeniš u naporan rad
i predanost, to je vjerojatno potrebno.
I ako je to patnja, onda da, moraš patiti.
No ako uživaš u svojem poslu, je li to onda zaista patnja?
A ako ne uživaš u svojem poslu, zašto ga onda radiš?
U velikom djelu Marieinih radova...
Jako pada.
Ne znam cijeni li toliko fotografije, koliko cijeni...
Pokušat ću, možda će pahulje dobro izgledati.
... koliko cijeni iskustvo snimanja tih fotografija. -Moglo bi upaliti.
Nadam se da ćemo sutra odletjeti.
Mislim da je fotografija samo trag onoga što čini.
Prava je stvar trenutak u kojem je fotografija snimljena.
Jesi li gladan?
Ne znam. Što se događa ovdje?
Gle, napravila sam salatu.
Što?
Nije dovoljno gladan. Gle što radi.
Hrana je na stolu. -Znam.
Ne bi smjela govoriti. Ti si dokumentaristica.
Lijepo je biti kod kuće.
Fotkat ću vas za minutu. Možete li malo stati zajedno?
Odlično.
Još jednu.
Čekaj.
Hvala.
Ovdje si samo zbog Tjedna mode? -Da.
- Mislim da može tako. - Mogu li te fotografirati? -Da.
Kad već to imaš na sebi.
Objavit ću knjigu. Izlazi krajem ožujka.
Hvala.
Ovu još nisam vidjela.
Ovo je Lili.
Richie.
Koga još znam?
Ovdje su neke velike zvijezde "Instagrama".
Obje ćete biti u knjizi koju izdajem.
Izdajem prvu knjigu. Radim na njoj kao luda.
Rok je u ponedjeljak pa sam zbilja luda.
Koliko je to stranica?
144. -Dobro. Kad ide u tisak?
Idući tjedan. -Dobro.
Oprosti.
Odlično si odjevena.
Hvala.
U redu.
Još što? -Ne, to je sve.
Da kažem da svi rade na mojoj knjizi kao što si prije predložio? Ne?
Sad sam ti rekao što da kažeš?
Ne želim imati snimljeno da ti govorim što da kažeš.
Već te snima. -Zašto ne? Uvijek o svemu razgovaram s tobom.
Nije to nikakva tajna.
"Bok, Ryane. Radim na svojoj knjizi i htjela sam te pitati..."
"Bi li napisao nešto za nju."
"... bi li napisao..."
Da napišem: "mnogo bi mi značilo, ali shvaćam ako nemaš vremena"?
"Bila bi mi velika čast."
Što da napišem na kraju?
Ne znam, neke emotikone srca ili nešto slično.
Ti!
Pošalji.
Poslano. Dobro.
Dobro. Šaljemo dobre vibre.
Idemo jesti, šefe.
Hvala.
Hvala. Bože! Pusti cure unutra.
Nije se nijedanput upalila bljeskalica.
Ako ih posložimo ovako, to je sjajno uparivanje. -Jest.
Shvaćaš? -Da.
Onda su obje fotke prilično zanimljive.
Ako nam se ne sviđa fotka,
ne želim je nužno staviti kao par. Shvaćaš?
Ova mi fotka smeta.
Ova mi smeta. -Dobro.
Ova mi se nikada nije sviđala.
Ova mi se više sviđa. A tebi?
Daj da ih vidim obje.
Dobro. Stavi je na onu hrpu.
Ovu?
Imaš 60 fotki za koje si htjela da ti budu omiljenih 60 fotki.
Najmoćnijih 60 fotki.
To želiš.
60 najmoćnijih fotki. To je to.
Ove su odabrane, ove su...
Još malo pa smo gotovi, ne?
... možda.
Ove su u razmatranju.
Ove nisu odabrane, ali razmatraju se.
Ove nisu ni "da" ni "možda".
Ljenčino.
Umorna sam.
- U redu, idemo. - Samo malo. Netko dolazi?
Da, moj se prijatelj dolazi seksati s nekime.
Thomas mu čini veliku uslugu.
Posuđujemo mu naš stan da se seksa.
Suludo.
Dobila sam poruku od Ryana.
Zbilja?
Čovječe, duga je.
Marie ima divnu energiju i velikih je široko otvorenih očiju.
Sviđa mi se Marie jer ima toplo srce i mnogo entuzijazma.
Katkad su to najvažnije karakteristike uspješnog fotografa.
Njezini joj modeli poziraju jer je vole.
To što je Čehinja njezina je posebna moć.
Mislim da su njezini modeli spremniji pozirati nekome iz druge zemlje,
nekome tko ne predstavlja nikoga koga su ikad poznavali.
U Marieinom svijetu ljudi jednostavno mogu biti.
Kad bi bar cijela američka kultura mladih
izgledala poput Marieinih fotografija - raznolika i inkluzivna."
Oho.
Što ti misliš?
Što misliš?
Zašto moram reći što mislim?
Jako lijepo. Sjajno je. Trebala bi biti sretna.
Možeš li zamisliti... -Reci mu. Pošalji mu poruku. -Hoću.
"Ovo je jako lijepo bla, bla..."
Možeš li zamisliti da je tip kojem se divim najviše...
Odmah poslije Thomasa...
Oprosti.
Ryan je gay, u redu je. ... tip kojem se divim najviše,
poslije Thomasa,
napisao nešto tako dugo o meni, što znači da je razmišljao o meni.
To je tako lijepo.
To mi se nije dogodilo u školi,
s drugim profesorima u školi jest,
ali ovo je posve drukčija vrsta pomoći koja...
Ne znam. Vrlo je dragocjena.
Znaš kako bi svijet bio prelijep?
Bilo bi sjajan kad bi ljudi htjeli pomagati jedni drugima.
Imamo 66 fotografija u knjizi. -Da.
Kate i Odie na zadnjoj su fotki. Izgledaju pomalo blesavo.
A imaju istu fotku odmah poslije jer je na naslovnici.
Što misliš o tome? Ne sviđa ti se?
Mogli bismo maknuti Kate i Odie iz...
Iz knjige? -Iz knjige.
Ili možda da ne budu na samom kraju.
Thomase, možeš li donijeti toaletni papir?
Ne.
Mislio sam da ćeš ga ukrasti s posla.
Sranje, zaboravila sam mlijeko.
Sranje.
Što da radim s ovime?
Vidiš kako se poderalo?
Što da radimo s time? Sjebano je.
Sjebano je. Thomas će se ljutiti.
Tri mi je puta rekao da pazim da bude dobro zamotano.
Što misliš?
Mislim da kutije moraju biti čvršće.
Ovo nisu dobre kutije za 25 kg knjiga.
Nema folije s mjehurićima. Nimalo folije.
Znaš čega ima? Ne znam tko je ovo pakirao.
Čega ima? -Papira.
Pogledajmo.
David neće prodati ovakvu knjigu.
- Misliš? Da vidim. - Ne, definitivno neće.
Da.
Znaš...
Uglovi knjiga osjetljivi su.
Oštećene su. I ovdje. Gle.
I ovdje. -I ovdje, vjerojatno.
Nitko neće kupiti oštećenu knjigu. Ne možemo imati oštećene knjige.
To je činjenica.
Izgleda dobro. Osim ovog oštećenog ugla.
Da, prelijepo. Apsolutno je prelijepo. Jako je lijepo.
Poslat ćemo po primjerak mojoj i tvojoj mami.
Što je to? -Ne znam.
Oštećenje na unutarnjoj strani korica.
Da.
I ovdje je.
Kao da je nešto bilo stavljeno na papir.
Sigurno će biti u svakoj.
Ne...
Jupi, imam knjigu.
Gle, mislim da knjiga izgleda sjajno.
Mislim da izgleda sjajno, izgleda fantastično.
Sama knjiga izgleda fantastično. Izgleda predivno.
Ovo nije centrirano.
To nam je bio najveći projekt zadnjih šest mjeseci.
Sedam.
Da
Nemam vremena ni resursa otići u Češku
i nadzirati tiskanje kako se ovo ne bi ponovilo,
biti ondje na uvezivanju i donijeti knjige prije predstavljanja knjige.
Tako stvari stoje.
- Što misliš o ovome? - Želiš ponovno tiskati cijelu knjigu?
Što misliš o ovome?
To je jedna od naših važnih duplerica
i jedna je od tri koja to radi.
Mislim, jesam li previše izravan?
Činjenica je da smo uložili mnogo vremena i truda u proizvod.
To je kao da kupiš auto,
a sjedalo je razrezano i ima udubinu na odbojniku.
Razočaran sam time.
Što da kažem? Mislim...
Pogledaj ovo.
Oštećenje na papiru.
Kao da je prerezano. Prerezano je.
Neka ponovno tiskaju knjigu
na drukčijem papiru i odmah nam je pošalju.
Mislim... Zar ne?
Mislim da to neću moći.
Nadam se da će se ljudima svejedno svidjeti.
Kad bih bar mogla poravnati uglove.
Osamnaest dobrih.
Što znači da nemamo dovoljno knjiga za predstavljanje.
Dakle sve knjige s tim papirom imaju tu grešku?
Dakle još jedanput.
Pošto ne možete tiskati knjige bez grešaka do 27.,
pokušat ću dogovoriti dostavu još četiri kutije
kako bih imala 80 ili 75 knjiga u New Yorku prije 27.
Hvala Bogu da nismo tiskali tisuću knjiga.
Nastavi.
Trebam odmor.
Ili da živimo u zgradi s dizalom.
Bože, čak nam ponestaje prostora.
Da, nemamo mjesta za njih. Primi kauč.
Ovo izgleda dobro. Bolje su ih zapakirali.
Puno hvala što ste došli.
Steven? Ovako se piše? -Da.
Ne znam baš dobro kako se što piše.
Sjedim ovdje kao u nekom žiriju.
Bok! Hvala što ste došli!
Čestitam! -Hvala.
Donijela sam ti ovo krasno cvijeće.
Jedna je za Evelinu. -U redu.
Ona je fotografkinja iz Kube, poslala me je ovamo.
Divno. -Sviđa joj se vaš rad.
Kako se zoveš?
Camilla. -Ja sam Marie.
Lijepo je napokon upoznati te.
Veliko si nadahnuće. Dugo sam se veselila ovome.
Tako mi je drago što te vidim. Potpisat ću ti je za sekundu.
Bok! Bože! Bok!
Da. I ti si izdao knjigu? Sjajno.
Ovo je tako lijepo.
Ali to nije tvoja knjiga. -Nije važno.
Gdje si je tiskao? Odlično su to obavili.
Hvala, to mi mnogo znači.
Sviđa mi se i papir.
Okupiš desetero klinaca u prostoriji
i želiš vidjeti tko će biti najbrži trkač.
To će biti onaj tko će u tom trenutku najbrže trčati. Istina ili ne?
Ili će to biti klinac koji možda ima nešto drugo. Određenu upornost.
Britney Spears jedanput je na pitanje kako je uspjela, odgovorila
da jednostavno nije odustala kad svi drugi jesu.
Možda je to dar, ne odustajati.
Dobro, zapisujem "Balenciagu", nema miješanja s drugim brendovima.
Eventualna korekcija boje napravit će se kod vas?
Nećemo to morati plaćati?
Deset tisuća dolara.
To je mali budžet? Rekla je da nema budžeta.
Deset tisuća dolara.
To mora pokriti moj honorar i sve troškove,
kao što su kupnja i razvijanje filma. -Dobro.
Znači čak ima novca za mene.
Tu je spajalica. To je "Balenciagina" vreća?
Da, to je "Balenciaga".
Što je ovo?
Probaj.
Dobro. Sad obuj cipele "Gucci".
Dobro je, zar ne? Osim ako joj je premalo, ali možemo probati.
Kolika je ona? -Ne znam, vidjela sam je samo jedanput.
Je li to malo čudno?
Da, ali izgleda nekako kul.
Sav si u "Gucciju" i malo u "Dolceu".
Idući put kad Marie bude nešto radila,
otići ću na odmor tjedan prije i neću se vraćati.
Pali li se bljeskalica?
Važno je napraviti nešto
što bolje možeš.
No to vjerojatno nikad nije savršeno.
Nikad to ne postigneš. Tu su vremenska, novčana i druga ograničenja.
Možda i emocionalna, tko zna?
Javit ću ti se uskoro. -Hvala. -Bok.
Hvala vam.
Gotova sam. Tako sam stara.
Vani su 32 °C.
Snimila sam 12 rola. To je mnogo.
Nastavimo li tako, trebat će najmanje dvije tisuće dolara za razvijanje.
Ne moramo to sada.
Samo se igram. Dok imam energije, uređivat ćemo svaku večer.
Ja nemam energije pa ću samo gledati, neću ništa govoriti.
Jako dobro.
Ta mi se jako sviđa.
Ne pokazuje mnogo modu.
- Koga briga? - Njih je briga.
Znam, ali pokazuje dovoljno.
Ne pokazuje. -Više od ove. -Ne piše "Gucci".
Mislim da je fotka sjajna.
Trebamo je uključiti u fotke koje ćemo im pokazati.
Ne kažem to, kažem samo što vidim.
- Ovo je lijepo, zar ne? - Izgleda kao Ryanova fotka, zar ne?
Ovo mi se sviđa. Ovo je sve. Gotovo je poput sunčeve kapi.
Znaš na što mislim? Poput onih kapi iz kojih isijava duga.
Izgleda kao da pada u nebo. -To je to.
Izgleda kao da je raspet. -Da.
Hvala na pomoći.
Ne bih uspjela bez tebe, Thomase.
Ovo je suludo. -Da.
Imamo još deset snimanja.
Imaš vremena, zar ne? Nemaš drugog posla.
Čime bi se drugim bavio? Svojom karijerom?
Gotovo. Još je jedan film ispucan.
Umorna sam.
Misliš da će biti drukčije za dva tjedna?
To je još stotinu dolara za snimanje samo za prijevoz autom.
Vozila sam se vlakom.
Nju bih odjenuo u onaj drugi smoking.
Skinuo bih joj tu haljinu čim nije izgledalo dobro.
Moraš to vidjeti, kao...
Odie ne izgleda dobro i ovo je mutno, zar ne?
Tražimo zbilja moćne fotografije.
Katkad možeš gledati dvije različite fotografije.
I one su vrlo slične,
ali jedna je očito bolja od druge.
A katkad možeš gledati dvije fotografije
i nije uvijek jasno je li jedna bolja od druge.
Ali fotografija je predivna. Prelijepa. -Da vidim.
Katkad si možeš reći "zar je zbilja bitno?
Je li jedna zaista bolja od druge?
Je li zbilja važno?"
U slikarstvu toga nema.
U velikoj je mjeri važan kontekst.
Stavite fotografiju u modni časopis i to je modna fotografija.
Staviš fotografiju u "MoMA-u" i više to nije.
To je vjerojatno to. Ono je što kažeš da jest.
I mislim da je teško,
posebno mladim fotografima poput Marie
nositi se s ta dva prostora.
U gradnji karijere bitno je nošenje s ta dva prostora.
"Tomanová fotografira svoje modele kako dolaze i odlaze
odjevene kako bi se voljeli odijevati
kad bi si mogli priuštiti visoku modu pomiješanu s vlastitom odjećom.
Za mene je to kao da gledam filmsku verziju izgubljene uspomene."
New York je mjesto gdje treba uspjeti.
Ako uspijete u New Yorku, možete uspjeti bilo gdje.
Jesmo li u novinama?
Nismo samo u novinama, u "New York Timesu" smo.
Snovi se ostvaruju. Uz dovoljno naporna rada.
Ovdje su neki ljudi s vrha "Calvina Kleina".
Dobro. -Žele snimanje sa mnom. -Dobro.
"Calvin Klein", dušo. Bit će odlično.
Čestitam. Vidjela sam članak u "New York Timesu". Zakon. -Znam.
Sad baš snimam za njih.
Golema je!
Mislim da je ova veličina bolja.
Lijepo je raditi s tobom.
Najzabavnije je raditi s tobom.
Dobro radimo.
Moje zlatne medalje. Nabavila sam ih kao nagradu za samu sebe
za moja dva zbilja velika angažmana za "Instagram".
Koliko dugo možemo ovako prije nego što se sudarimo? -Ne znam.
Danas umjetnik mora imati mnoge vještine
koje nisu vezane samo uz stvaranje umjetnosti i talent.
Morate biti i biznismen, marketinški stručnjak,
tvrtka za odnose s javnošću, sve to.
To je vrlo teška karijera.
Mnoge su kreativne karijere teške jer nema jasnog puta
do novčanog uspjeha.
Nervozna sam, Thomase.
Znam, mila.
- Već si to radila. - Ne, nije istina.
Radila sam mnogo autoportreta sama sa sobom.
Nije me gledalo još deset ljudi.
Nisam još radila seriju autoportreta od 20 fotki
koje se moraju snimiti u jednom danu.
Nešto ću ti reći. -S cijelim timom.
Samo da znaš. Satiru sam snimila u tri dana.
Kad smo bili na krovu, napravila si odličan posao.
Navikla si raditi autoportrete. Pa ne smatraj to nečim osim toga.
Zaista znaš što treba raditi.
Nemoj da ti sve ovo napravi blokadu.
I ako moraš razgovarati sa mnom, uvijek možemo otići nekamo nasamo.
Znam "New York, New York" i znam tvoju novu knjigu.
Kako se zove ona u sredini?
Ta je bila prva i zove se "Young American",
za nju vjerojatno ne znaš. -Da.
To je moja prva knjiga. Ryan McGinley napisao je uvod za nju.
Bila je veliki hit, brzo se rasprodala.
Sad je kolekcionarski predmet jer to je bilo ograničeno izdanje.
Sjajno. -Da, prilično je dobro.
Prodavala sam je za 40 dolara, a poslije je na "eBayu" bila 350 dolara.
Kul. -Da sam bar zadržala više primjeraka.
Sviđa mi se kako smo sada namješteni.
Zašto umjetnici rade autoportrete? Odakle to zanimanje za sebe?
Sjajno. Sviđa mi se to.
Snimamo malo niže.
- Trebamo krenuti. - Da, hajdemo.
Autoportret je okretanje aparata prema sebi, a ne prema svijetu.
Želiš staviti dva "Contaxa" ili jedan? -Jedan. -Dobro.
Bit autoportreta ideja je unutrašnjosti.
I zato je tako moćna
jer imate umjetnika koji već jest zanimljiv lik u svijetu.
Nedavno sam bila na snimanju i činio mi se....
Mislila sam da sam izgubila vjenčani prsten. -Bože. -Našli su ga.
- Ova je lijepa, s kosom. - Definitivno ćemo tu.
Možda se umjetnik nada da će autoportretom vidjeti sebe.
Naravno, zato nas zanima jer zaista želimo vidjeti što su oni.
Kako portretirati osobu?
Portreti govore o statusu i moći.
Autoportreti...
To je nešto posve drugo, zar ne?
Uspjeli smo.
Znaš se kretati. Jako dobro.
Još sam ista.
Potpuno drukčija, ali ista.
Katkad hodam ulicom i osjetim vjetar u kosi.
Osjetim kako leti.
Kosa!
Osjećam je.
Čekaj, uskoro ću je obrijati.
Noga me... Uganuo sam gležanj. Ne bih trebao ni stajati.
Onda lezi.
Moram to nadgledati.
Mogu sama. Sada znam kako se to radi. -Zbilja?
Pogled je prelijep.
Lijepo je imati toliko svjetla i vidjeti nebo.
Grade još jednu zgradu. Nadam se da nam neće zakloniti pogled.
Trebao bi ovako. Ne, daj da vidim. -Poslije.
- Ne, želim to vidjeti. - Poslije. -Želim to vidjeti.
Prestani. Sada se sve što radiš snima.
Mislim da je u vezi vrlo važno slagati se s nekime.
Nekrutost. Je li to riječ? -I humor.
Je li to riječ? Nekrutost. -Ne znam.
Da se s osobom lako slagati.
Bok, Amadou. Ovdje profesor Beachdel. Kako si?
Sjećaš se našeg razgovora o linearnoj perspektivi u renesansi?
Koliko ćete fotografija rabiti? Znate li otprilike?
Odlazim danas, za pola sata.
Kad se vratim mogu odmah početi snimati.
Bok, Yassin. Kako si? Dobro.
Želiš li razgovarati o svojem eseju? Što ti misliš kakav je?
Misliš da je dobar? I ja mislim da je dobar.
Ali neke stvari mogu biti bolje.
Napustila sam Češku jer mislila sam
da nikad neću biti umjetnica, da nisam stvorena za to.
Otišla sam kaoau pair, radila za obitelji,
čuvala djecu, prala im suđe,
čistila zahod...
Najteže je utuviti samom sebi u glavu
da to možeš, da možeš što god želiš,
i da ne smiješ samog sebe ograničavati.
Imam knjigu, potpisanu.
I imam fotku s njom.
Mogu napisati na engleskom? -Može.
Sjajno. Veronika?
Više je ljudi ovdje nego u New Yorku. Suludo.
Je li ta knjiga nastavak "Young Americana"?
Iako su i ovdje portreti mladih,
ova je knjiga drukčija u jednoj temeljnoj stvari.
U "Young Americanu" bit je bila da sam bila blizu tim ljudima.
U novoj knjizi "New York New York"
već sam osjetila da se mogu odmaknuti.
Već sam osjećala da pripadam New Yorku
jer imala sam priliku otići u Češku.
I to što sam se mogla vratiti kući
pomoglo mi je umanjiti pritisak na sebe
da pripadam Americi.
Odjedanput je pritisak nestao i osjećam se da pripadam onamo.
Ali i dalje smatram da sam na početku
i da je preda mnom još mnogo toga. I jako se tome veselim.
Dobar dan. -Dobar dan. Zadnja knjiga. Sjajno, ne mogu vjerovati.
Na češkom, ispričavam se. Nema više knjiga!
Sve su rasprodane!
Sjajni ste, puno vam hvala.
Tri, dva, jedan. Sada. Možda.
Ludo lice.
Ludo lice, a Thomas se nasmiješi.
Vidi ovo. Bože!
Bolje.
Debele su i mokre. Zašto su mokre?
To je razvijač.
Dobar smo par.
Misliš? -Da.
Mama.
Lijepo.
Što je dom?
Je li to mjesto gdje ste rođeni? Gdje ste najviše živjeli?
Je li to mjesto gdje su vam roditelji? -Koliko leptira!
Je li to dom vaših predaka?
Što znači "dom"?
Postoji snažna povezanost s mjestom odakle dolazite.
Što je vjerojatno vrlo ljudski.
Ali možda katkad postoji i razlog zašto ste otišli.
Ovo je iz vremena kad mi je tata umro.
Mama.
Da.
Mama.
Ima pero.
Čuješ pčele?
Za Marie je... Ona voli dom.
Želi biti kod kuće.
Ali i teško je.
Lijepo, ne?
Što je ono ispred? -Elektrana.
Zbog nesavršenosti je stvarnije.
Zbilja lijepo.
Tako zamišljam onaj idealan zalazak sunca u L.A.-u.
Da? -Iznad oceana.
Nikad nisam vidjela zalazak sunca iznad oceana u L.A.-u.
Možemo li jedanput otići? -Možda.
Gle, još malo pa je gotovo. Brzo nestaje.
SVIJET IZMEÐU NAS
MEDIATRANSLATIONS