Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
A FILM 2018 ÉS 2023 KÖZÖTT KÉSZÜLT
Bocsi!
Bocsi! Bocsi!
Mennyi ember van itt!
Lefényképezhetlek?
Köszönöm!
- Szia! Készíthetek rólad egy portrét? - Igen.
- Ott a fehér fal előtt. - Igen, persze.
- Mi a neved? - True.
- És a tied? - Marie.
Nagyon örülök!
Várj, még egyet!
Tetszenek a színeid.
Maradj így!
Köszönöm!
- Szia! - Szia!
Bocs, kimegyek.
Jól van, mindenkit üdvözlök!
Mint tudják, ma a portrékról lesz szó.
Nem mesélem el úgy a portréfotózás történetét,
mint valami egyenletes idővonalat vagy bármit.
Én a portrék tágabb jelentéséről fogok beszélni.
Mi a portré? A portré nagyon egyszerű.
Ha készítek rólad egy képet,
és megnevezlek rajta, hogy "Ez itt x vagy y",
akkor az egy portré.
Szóval a portré egy nevesített arckép. Ennyi.
De mi a különbség? Mi az, amit a név ad a képnek?
Te te vagy.
Lefestelek, megnevezlek téged, ugyanaz az ember vagy.
Ez a te portréd.
Mert számítasz.
De persze mégsem ennyire egyszerű, mert értéket is kell közvetítenie.
A művészet lényege igazából az értékek közvetítése.
Ez azt közvetíti, hogy ez az ember örökké fog létezni.
Irdatlan kemény kőből készült.
A 20. és 21. századig a fontos emberekről készítettek portrékat,
bár nem szeretem ezt mondani, mert azt sugallja, nem mindenki olyan fontos,
de pont ez az, amiről beszélünk.
Mert unom a királyokat és királynőket.
Unom a fehér fickókat, akiknek fény lövell ki a fejükből.
Unom ezeket.
Olyat szeretnék látni, ami gondolatokat vagy érzelmeket vált ki.
KÖZÖTTÜNK A VILÁG
Ez az M metró Manhattan felé.
Következő megálló: Essex Street.
Hé, vissza!
Vigyázzanak, az ajtók záródnak!
Kész?
Nem, nincs. Ne már!
- Most jutott eszembe, mit álmodtam. - Csönd!
Tizennyolc.
Tudod, mit nem találok?
Mit?
A lila öltönyös csávót. Emlékszel?
Ó, Bub, nem tudom. Az egy értékes kép. Az inspirálta a kiállítást.
Hát...
Nagy kavar van itt, az már biztos.
Megnéznéd nekem, hogy a lila öltönyös a tizennégyes-e?
Thomas, fel se tűnt, hogy ennyire mórikálja magát...
Igen, a 14-es.
...ha veszi a kamera.
Jobb, mintha én állnék csak ott.
Hé, ne! Megrágja. Ez a műanyag tetszik neki. Nézd!
- Nem! Tényleg. - Most nézd meg! Fenébe!
Az is elég, hogy mindenhol macskaszőr van.
Hé, figyelj! Tudod mit?
Akartam már mondani, mit tehetsz az ellen, hogy megrágja és beporosodjon.
Figyelj, ha ezt...
De te tudod, mit csinálsz...
...ha kint hagyjuk, még a negatívokat is szétrágja.
Igen, az biztos.
Pontosan ezt csinálná.
Hé, kérsz nasit?
Müzliszeletet?
Elárulom, hogy iszonyúan be vagyok zsongva,
hogy dokumentumfilmet forgatsz rólam.
Ez nagyon király!
Azt álmodtam, hogy megnyílik a kiállítás,
én Thomasszal elmegyünk.
Egy háromemeletes, nagy épületben volt,
és rajtam kívül csak öt ember volt ott.
Nagyon csalódott voltam.
Szóval remélem, nem ez lesz!
Amikor azt mondtam, a portré egy festmény, a képmásod,
azon azt kell megjeleníteni, ami a lényeged,
hogy ki vagy te. Nemcsak azt, hogyan nézel ki, hanem hogy ki vagy.
Ettől olyan érdekes a portréfotózás. Van benne valami más is.
A feneke túl világos,
és a jobb oldali fotó sötétebb, mint a bal oldali.
Marie-nek igaza van.
Egy kicsit világosítani kell. Ezt mondod, ugye?
Ezt meg kicsit sötétíteni.
Legalábbis a sárgát ki kell venni, és a kádat egy kicsit...
Ebben a kádban kicsit több a kék.
Vagy csak nekem?
Alig várom, hogy legyen asszisztensed!
Már van egy tökéletes asszisztensem.
Aki ért a dolgához.
Jobb nem is lehetne.
Alig várom, hogy találj valakit, aki érti a dolgát, mert én nem.
Én meg alig várom, hogy fizethessek neked érte.
Igen, persze.
Vedd le egy kicsit!
Jézusom!
Be akarom krémezni.
Jézusom! A kis Jézus ajándékokat hoz.
Gyerünk!
Lazíts! Csinálom.
Látod ezt?
Két kéz. Tudod, ez azért van, mert annyit ettél tegnap.
Ez a kapcsolat azért tud működni,
mert Thomas három testvérből a legidősebb.
És tuti, hogy halálra szekálta a testvéreit.
És azért is, mert én meg a legfiatalabb testvér vagyok,
akit halálra szekáltak a nővérei.
- Honnan veszed ezt? - Megszoktam és élvezem.
Nem ez a kulcs az.
Ez nem az. Ezt itt hagyom.
Ez sem az. Nem jött semmi.
- Honnan vársz levelet? - A bevándorlási hivataltól.
Utazási engedélyre.
Hogy hét év után hazamehessek.
Mi a különbség a bevezetés és az esszé között?
Jó kérdés.
Gyönyörű, nem?
Emiatt jöttem New Yorkba.
Az interneten láttam, és azt éreztem, találkoznom kell az alkotójával.
RYAN MCGINLEY TÜKÖR, TÜKÖR
Ott van.
Évek óta figyelem a munkáját. Nagyon örülök.
Honnan való?
- A Fülöp-szigetekről. - Király.
Van egy egyéni kiállításom az Upper East Side-on, csupa portré.
Meghívtam a kiállításomra. Azt mondta, eljön. Ez jó hír.
Kíváncsi vagyok, mit szól a munkámhoz a példaképem.
Ez nagyon jól néz ki.
Minden tűpontos.
Tessék! Mit gondolsz?
Elégedett vagy?
- Látni szeretném őket a falon. - Persze.
Jobb csizmával?
Igen, a csizma jobb lenne.
Valami nadrág kellett volna.
Sokat fogok nyújtózkodni. "Szia!" Kilátszik a seggem?
Jó ez.
Ruhát választok az első egyéni kiállításomhoz a jövő héten.
Szerinted ez elmegy ruhának?
Vagy mintha elfelejtettem volna gatyát venni? Vagy jó így?
Rob is ott lesz.
Kristály ihlette szobor.
Majd megkérdezem, akar-e veled beszélni.
Találkoztál már vele személyesen. Majd lesz, ami lesz.
Tudod, már fotóztad.
Minden rendben lesz. Ismered őt.
Tudom.
Csak ne viszketne a szemem!
Számomra nagyon fontos volt,
hogy kapcsolódhassak az emberekkel a fotókon keresztül, és ez ebben
a csodálatos.
Így lehetőségem és okom van emberekkel találkozni,
fotózni őket, beszélgetni, barátkozni.
És ez sokat segített nekem abban, hogy otthonra leljek New Yorkban.
180 ember portréja lesz kiállítva több mint 200 képen.
Ezzel a sok feketével...
Jobban nézne ki, mert belül is van fekete, és nem látszana.
Majd legközelebb.
Ha több pénzünk lesz.
Sok éven át illegálisan voltam itt, ami nem volt könnyű,
sokat bébiszitterkedtem, végeztem a kihasznált kisebbségek melóit.
Ez volt, nem találtam jobb munkát,
mert nem is volt jogom és lehetőségem mást csinálni,
mert nem voltak hozzá papírjaim.
Semmi.
Azt is tükrözik, én ki vagyok,
így ebben az értelemben ezek valamilyen szinten önarcképek is,
ami átjön az alanyokon keresztül, mert kelet-európaiként így látom Amerikát.
Ez az az Amerika, amit szeretek, és amihez kapcsolódni tudok.
Akarsz beszélni a kurátorral?
Megpróbáljam, vagy mit gondolsz róla?
Jó.
Jó, legközelebb mit csináljak jobban?
Én azt a szót használnám, hogy "eltolódás".
Eltolódás. Oké.
De ettől eltekintve tökéletes. Tökéletes interjú.
Te jó ég! Azok a kérdések... Hát, nem voltak egyszerűek.
"Milyen üzenetet szeretne közvetíteni a világnak művészként?"
Én meg: Ú, mit tudom én!
Én csak fotózok. Ne tudom, mi az üzenet, ezt döntsék el mások, nem?
Igen. Szuper.
Az utolsó kérdésre adott válaszod szerintem őszinte és komoly.
Minden jó volt. Jó volt.
Igen.
Nézem a képeket, és nem tudom megunni őket, mert...
van bennük valami különleges. És szeretném megköszönni Marie-nek,
ez itt az ő kiállítása, és örülök, hogy a részese lehettem.
Szeretném megköszönni Thomasnak ezt a csodálatos kiállítást.
És szeretném megköszönni mindenkinek, aki hagyta magát lefotózni,
nagyon különleges érzés, hogy mind itt vagytok, és a barátaim vagytok.
Ez a legeslegfontosabb.
Máris megy el a hangom, és mindjárt sírok.
Ez az első egyéni kiállításom. Eddig soha nem volt.
- Már megérdemelted. - Eszméletlen!
Ez az első egyéni kiállításom, igen.
Ezek New York-i fotók, hét éve vagyok itt.
És ezek az elmúlt két-három év munkái.
Hogy kerültél kapcsolatba a kurátorral?
Hogyan találtál rá?
Több projekten dolgoztunk már együtt,
és mivel régóta és jól ismeri a munkáimat,
mert nagyon régóta dolgozunk együtt,
úgy gondoltunk, jó lehetőség lenne.
- Elnézést! - Itt van a családja?
A felesége vagy a...?
A húga. A húga itt van. Mindjárt jövök.
Menjünk innen!
Itt van... Itt van a volt külügyminiszter, ott,
a feleségével és a cseh konzullal,
és velem beszélgettek, és mondják, hogy látták a kurátort a feleségével.
Mondtam, hogy az a nővére. Nem akarjuk elmondani, hogy házasok vagyunk.
Szerintem azt hitték, te vagy a felesége. Vagy te.
Eljátszhatnád a feleséget ma estére.
Ez nagyon vicces.
Ez rohadt jól néz ki.
Igen!
Tényleg... Iszonyú jó!
Nagyon kifejezőek,
azon gondolkodom, mi zajlott le abban a pillanatban.
- Elképesztő munkát végeztél. Tényleg! - Köszönöm!
Mintha tényleg engem bámulna, belelátna a lelkembe.
Tetszik, hogy érzeni a szemkontaktust.
Ami sokaknak nagyon nehéz.
Sokkal többet kellene egymás szemébe néznünk.
Igen, mert a tekinteten keresztül kapcsolódunk igazán.
Még Ryan McGinley is, aki...
Imádom őt.
...a legjobb férfi fotós, akit ismerek.
Marha jó lenne, ha látná a munkáimat.
Szerintem te sokkal jobb vagy, mert te látod őket.
De tényleg.
A férfiak elmehetnek nyugdíjba.
Mert ők tárgyiasítják ez embereket, te nem.
Sosem tudom, mit csináljak a kamera előtt.
Én sem.
De, te tudod.
Szép az élet. Igen.
Mindent kiplakátoltam, hogy mindenki tudjon róla.
És tényleg eljött! És két órát maradt.
Hihetetlen, hogy egy ilyen kaliberű ember
két órát szán az életéből egy ismeretlen csaj kiállítására,
hogy megnézze a fotóit!
És imádta őket. Azt mondta, minden nap fotóznom kellene.
És hogy ki kellene adnom egy könyvet.
Mindig segít azoknak, akiket csodál, a galériáknak,
a nagy márkáknak, és másoknak.
És valami mindig kisül belőle, egy meló, egy kiállítás, bármi.
Most egy egészen új szintre kerültem,
mert Ryan hihetetlen ajánlást írt rólam.
Ez elképesztő.
Mindenki, akit támogatott, sikeres lett.
Mostanában anyám azt mondogatja a Skype-on,
hogy apám büszke lenne rám, hogy Amerikában vagyok.
És ez igaz, apám imádott utazni.
Körbe akarta utazni a világot, igazi kalandor volt.
Anyám szerintem kevésbé az, de apám az volt.
Anyám belül éli át a kalandokat.
Igen, ő biztos eljött volna meglátogatni.
Lementünk volna együtt Mexikóba szivarozni.
Apám egy bohém volt, egy kalandor, egy kicsit bolond...
És alkoholista.
Néha sajnálom, hogy...
már nem kapom meg ezt az elismerést az apámtól,
mint a legkisebb lánya.
Én voltam a kedvenc, a legkisebb lány.
Ők itt apa és anya.
Ez itt anya, a nagyi, én és apám.
Apa és én... Látszik, hogy haverok voltunk.
Egyike a kevés fotónak, ami apámról készült,
és ott hülyéskedik rajta.
Sokat szenvedtem apám halála után.
Nagyon sok ideig tartott túljutnom rajta.
Novemberben halt meg, és két nappal később volt a szülinapom.
A 16. szülinapomra kaptam egy ezüst nyakláncot...
...egy nyakláncot, egy fülbevalót, amit együtt vettek nekem,
de apám már nem érte meg, hogy átadják.
Kaptam egy vastag könyvet Daliról,
amit apám vett, de anyám adta át.
Mindenki sírt.
A következő években a szülinapomon mindenki sírt,
ami elég traumatizáló volt.
Nem is akartam ünnepelni a szülinapomat,
mert annyira apám halálához kötődött.
Utána egy ideig nem beszéltem a családommal.
Eltávolodtunk apám halála után.
Nem beszéltem otthon senkivel, és másokkal se nagyon.
De még tinédzser voltam, szóval...
2004.
Tizennégy évvel ezelőtt. Hihetetlen.
Egyszer tartottam egy előadást a Metben.
Egy Gauguin festmény előtt álltam. Ő odajött és megállt a kép előtt.
Odaköszöntem neki.
Egy idősebb úriember szemüvegben, zakóban és ingben.
Rám nézett, én is rá, és ráköszöntem.
Helló! Hogy van? Jó, hogy látom.
Mentem tovább a galériában,
és húsz perccel később újra megláttam,
amint egy csoportot vezet...
- Hogy van, professzor úr? - Remekül. És maguk?
Nagyon boldognak tűnnek.
...és előadást tart nekik.
- Nagyon örülök. - Mi is.
Szuper! Akkor mehetünk?
Akkor gyerünk!
A portréfestészetről tartottam előadást,
és azt csináltuk, hogy összekapcsoltuk a portrét az önarcképpel.
Imádom a portréfestészetet.
Imádom nézni az embereket.
Egy portré mindig elárul valamit az emberekről.
Mit csinált ezen a képen Whistler? Montesquieu. Francia arisztokrata.
Mivel ő köszönt rám először, gondoltam, csatlakozom hozzájuk.
És így tettem. Ő meg hagyta.
Nem akarok itt lenni, ő túl jó ehhez.
Nagyon szenvedélyesen beszélt a művészetről.
Még jegyzeteltem is.
A kép címe: "Fekete-arany elrendezés".
De hol látjuk az aranyat?
Kilencven percig beszélt. Életem legjobb művészeti előadása volt.
Hol az arany? Nincs arany a képen. A keret az!
Miután mindenki elment, elkértem a mobilszámát.
Mondtam neki, hogy szeretnék máskor is jönni.
Rembrandt az értéket a festményre és önmagára helyezi.
Whistler a keretbe helyezi az értéket az arany színnel.
Levette a zakójáról a múzeumi kitűzőt,
és ráírta a mobilszámát.
Még ma is megvan.
Kicsit füstös, könnyed, mint maga Montesquieu.
Van valakinek kérdése?
Jurij? Ben?
A fényen gondolkodtam.
Hogyan határozta meg, hol lesz a fény a képen? Hogy tudta megcsinálni,
hogy olyan, mint egy szemeteszsák, de mégsem az,
hanem egy köpeny, azt hiszem.
Nagyon drága szemeteszsák. Nagyon drága.
Csincsilla. Drága szőrmegallér.
Az úgynevezett felvilágosodás konvenciója a világítás.
Főleg a fej,
tipikusan egy fehér férfi arcának megvilágítása.
Hogy kihangsúlyozza, ő egy gondolkodó, briliáns elme.
Fogalmam sincs, mit fogok mondani.
Ez jó kérdés. Nem is tudom, van-e rá válaszom.
Talán azért, mert sosem fotóztam Csehországban. Bár ez nem igaz.
Kijössz az iskolából, és fogalmad sincs, hogyan működik a világ.
Különösen festőként.
Szóval... egy bárban dolgoztam,
és nem tudtam, mit csináljak,
ezért gondoltam, elmegyek Amerikába egy évre bébiszitterkedni.
Volt akkor egy pasim, azt mondtam neki: "Kimegyek fél évre,
keresek egy kis pénzt, és ha visszajöttem, összeházasodunk."
De sosem mentem haza.
Tudod... Hallasz?
Basszus!
Szia! Hogy vagy?
Szia!
A fotóim.
Jó nagyok.
Itt nincs semmi hasznos a bevándorlási hivatalnak.
Ezek elég régi képek.
Akkor még nem tudtam filmre fotózni.
Borzalmasak.
Életlen az összes.
Ez mikor volt?
2011-ben.
2012.
Ezt még Észak-Karolinában írtam.
Miért mindig fiúkról írok?
"Szombaton randim van."
Randi, ami nem randi. Pedig abszolút az volt.
"Thomasszal találkozom a 78. utca és a Lexington sarkán.
Elég magabiztosnak tűnik. És sokat tud.
Ez érdekes lesz. Nagyon várom."
Thomas volt az első, aki bátorított, hogy fotózzak.
Ha ő nincs,
lehet, hogy ma már nem fotózok.
Mindig hajlamos voltam alulbecsülni magam művészként.
Ezek az első képeink.
Ez jól jön majd a bevándorlásiaknak.
Az első randinkon elvitt a Guggenheim múzeumba,
ott láttam először Francesca Woodman munkáit.
Az önarcképei voltak kiállítva.
Átjött az üzenete, mert ott voltak a naplórészletei is.
Nagyon megérintett.
Én is vezettem naplót Észak-Karolinában.
Azon a kiállításon gondolkodtam el: miért is nem próbáltam eddig fotózni?
Ezért beiratkoztam egy esti iskolába a School of Visual Artsba,
és így kezdődött a fotózás.
Nem tudom, hogy lehet kiszúrni a tehetséget.
Van olyan, hogy született tehetség? Ez csak legenda, nem?
Annyi mindent takar ez. Mi az igazi tehetség? Honnan lehet tudni, mi az?
És hogyan tudom értékelni?
Szerintem, ha valamit felcímkézünk, azzal elvesszük a varázsát.
Itt van.
1658.
Ki hallott már Rembrandtról?
Helyes, mindenki hallott Rembrandtról.
Ez egy kicsit... Van ott egy Hans Holbein. Ki hallott Hans Holbeinről?
Senki.
Ez nem jelenti azt... Nos, ez sok mindent jelent.
Rembrandtnak mélysége és súlya van.
Piramis alakot használ. Az arany a festményben van.
Láthatjuk, hogy a festéket durva, megfontolt vonásokkal hordja fel.
Látjuk a durva ecsetvonásokkal felvitt aranyat.
Több mint negyven önarcképet festett.
És itt van.
Két évvel azután, hogy a házát...
és a gyűjteményét elárverezték.
Mert 1656-ban csődöt jelentett.
De nem nincstelennek ábrázolja magát.
Sokkal inkább királyi öltözékben. Mert az öltözék fontos.
Ezzel egyfajta álarcban mutatkozik előttünk, a ruhái jelmezén keresztül.
Hát nem mi teremtjük meg, kik vagyunk és milyennek akarunk látszani
a mindennapi öltözködésünkön keresztül?
Megválogatod a ruháidat,
majd kimész az utcára, és mutatsz magadról egy képet.
Ma nyakkendőt vettem fel, igaz?
Nem az van rajtam, amiben aludtam.
Felkeltem, és felöltöztem annak, aki vagyok.
Önmagamként prezentálom magam.
És Rembrandt, aki ezeket az önarcképeket festette,
sok különböző módon mutathatja be magát, különböző hangsúlyokkal.
A ruha bizonyos értelemben mindig számít.
Az imidzsünk része.
Látjátok a különbséget Whistler és Rembrandt között?
Érzitek a különbséget a súlyában?
Értitek a különbséget,
ha tartósság szempontjából vizsgáljuk őket?
Szép munka!
- Hogy hívnak? - Mark.
- Hová valósi vagy?
Elmegyek a kiállításodra. A Cseh Intézetben van?
Igen. Úristen! Honnan tudsz róla? Ez elképesztő!
A jó művészet felkelti a figyelmet.
Ó, ez nagyon kedves! Úristen! Feldobtad a napomat.
- Fura, hogy nem hallod gyakrabban. - Nem tudom.
Jézusom! Ez nagyon cuki volt.
Azt hittem, csak hülyéskedik.
Ez marha jó, nem? Jézusom, máris híres vagyok?
Felismert! Te jó ég!
Mindig rossz kulccsal próbálkozom.
- Hé, Thomas! - Egy pillanat!
Fontos levelet kaptam.
Igen, tetszenek. Szívesen dolgozom veled.
Oké. "Amerikai Egyesült Államok, munkavállalási engedély
Tomanová Marie-nek."
Itt a fotóm a Szabadságszobor mellett. Látod?
Most már lehet menő munkám.
Szia, anyu! Megyek haza!
"Kérem, vigyázzon a kártyájára!" Oké.
- Izgatott vagy? - Éhes vagyok.
Most már fiatal amerikainak érzed magad?
Kicsit, igen. De hivatalosan még nem vagyok amerikai,
de remélem, az leszek, és akkor büszke amerikai leszek.
Nagyon csodálom Marie-t,
mert ő egy kis tanyáról jött a Cseh Köztársaságból.
Nekem csak a George Washington-hídon kellett átjönnöm New Jersey-ből.
És ez... Azt hiszem, ez... Már csak ez a lendület is.
És az állhatatossága, igen, nem semmi.
Én nagyon... nagyon hiszek a New York-i nyüzsgésben.
Ez az igazi élet, és imádom.
Amikor az embereknek öt állásuk van, és... azt csinálják, amit szeretnek,
és csak élik az életüket,
úsznak az árral,
mindig a nagy New York-i áradat filozófiája jut eszembe.
Mindenki rohan, tökéletesen úsznak az árral,
és megvalósítják az álmaikat.
Azt hiszem... több női fotósnak kellene lennie.
Ahogy az korábban volt Sandy Kimmel, Petra Collinsszal,
Rochelle Brockkal, Sabrina Santiagóval,
és most Marie-vel. Sokkal több kellene.
- Ez elképesztő. - Ez hiányzik.
Elképesztő, Ryan. Elképesztő, hogy ezt teszed értem. És tudod...
imádom a munkádat.
Miután találkoztunk a galériában, és tényleg eljöttél a kiállításomra,
az egy nagyon meghatározó élmény volt a számomra.
Amit a fiatal művészekért teszel, és amilyen vagy, az annyira inspiráló,
ez még a munkáidnál is erősebb.
És hidd el, tényleg imádom, amit csinálsz!
Köszönöm!
Jól van, azt hiszem, nagyon sok jó témát érintettetek.
Nem volt fura, amit a végén mondtam?
Mindenki elhallgatott utána.
Csak azt akartam mondani, mennyire csodálatos.
Hogy jobb, mint amit csinál?
Ez hülyeség? Hülyeséget mondtam?
Nem, bár én nem mondtam volna, hogy jobb, mint a munkája.
De nem úgy értettem.
Igen, tudom. Én csak...
- Nem úgy értettem. - Tudom.
Ők is tudják.
Remélem!
Jók a munkái. Mindenki tudja, hogy jók a munkái.
- Tényleg mindenki hallgatott? - Igen.
Ne már! Mondtam más hülyeséget is?
Nem, szerintem végig remek voltál.
Nagyon izgultam.
Jó volt az egész. És sok szép dolgot mondott rólad.
Igen. Nagyon kedves volt.
"Ez még a munkádnál is erősebb."
Nem úgy értettem. Úgy hangzott?
Azt mondtam, "erősebb, mint a munkája",
de nem úgy értettem, hogy erősebb vagy jobb.
Nem hallottad még a mondást: "ami történt, megtörtént"?
Jesszusom! De nem hangzott furán. Vagy igen?
Túl sokat agyalsz rajta. Úgysem csinálhatod vissza.
Kettő, négy, hat,
nyolc, tíz, tizenkettő, tizennégy,
tizenhat, tizennyolc, húsz.
Van vagy negyven tekercs filmem.
Ha 21 napra megyünk, az két tekercs naponta.
Egy fekete-fehér és egy színes.
Oké.
Van elég filmem. Jó lesz.
Nike cipő, Martens bakancs, Converse...
Hogy fog ez beférni?
Szoknya... Á, nem!
Napszemüveg van, öv van, intim csomag.
Nem találom a kártyát.
Nem találom a kártyámat, szóval nem hagyhatom el Amerikát.
Úgy volt, hogy karácsonyra hazarepülünk Csehországba.
Ezt fogom elküldeni mindenkinek
Csehországba, ha nem érek haza karácsonyra.
Már mindenhol kerestem.
A kanapéban, még a szőnyeg alatt is.
Már nincs ötletem, hol keressem.
Nyolc évet vártam.
Aztán mire megvan a kártya, elveszítem. Tíz nappal indulás előtt.
Ez abszurd.
Por mindenütt. A kártya meg sehol. A francba!
Nem tudom, Maru. Nem tudom.
Anyu még az esküvőjét is átszervezte miattam.
Nálunk mindig félresiklott valami.
Például, amikor apa fűnyírás közben véletlenül levágta a lábujját.
Nem tudom, anyu.
Három napja egyfolytában keresem.
- Áruld el, hogy veszhet el? - Tényleg nem tudom.
- Soha semmit nem vesztettem el. - Ó, édesem!
- És Thomas? Ő mit mondott? - Semmit.
Mit kellett volna mondania?
Jó, még azért reménykedem...
...hogy valamit kinyitok, és ott lesz.
Tavasszal viszont mindenképp találkozunk.
Nem tehetünk semmit. Ez van.
Na jó!
Megégett.
Srácok! Lesz egy egyéni kiállításom Berlinben.
Jó, mi?
Igen, igen. Szuper! Fantasztikus! Nagyszerű. Kiváló! Nagyon jó!
Sosem fogok eljutni oda.
Nem leszek undok.
Viselkednünk kell, nem szabad bunkónak lennünk, mert elutasíthatnak.
Nem hiszem el, hogy olyan dokufilmessel dolgozol,
akinek nincs rendes felszerelése.
- De van! - Egy iPhone-ra filmez.
Nézd, ez a Thomas Street!
Mehetnénk?
Ez a te utcád. Remélem, a mellette levő a Marie Street!
Drukkoljunk! Drukkoljunk!
Megvan!
Megkaptam!
- Tűnjünk innen! - Nem volt könnyű.
El se hiszem, hogy odaadták.
Szerintem nem akarták.
De aztán sírtam, és aztán a nő visszajött, és...
Egyszerűen... egyszerűen úgy döntött, hogy segít nekem.
És odaadta.
Szóval egy évre van kártyám.
Istenem! El se hiszem!
Pacsit! Pacsit!
Most mindenhova követni fog.
Most még jobban követni fog.
Szia!
Van új fényképezőgépem Csehországra.
Ez nagyon édes tőled, köszönöm!
Van rajta dátum?
- Igen. - Azta!
Olyan, mint egy James Bond trükk.
Be lehet állítani a dátumot?
Már beállítottam.
És mi az a WNT?
Az a... Nyomd meg!
Ó, az a zoom.
Megnézem, mit csinál.
Ó, szuper lassú vaku.
Az arcomon éreztem a melegét.
Mire fogok ellőni 36 kockát?
Thomas, nézz rám!
Megyünk Csehországba!
Várod, hogy otthon legyél?
Igen és nem.
Vegyes érzéseim vannak. Túl régóta vagyok távol.
Kicsit ideges vagyok tőle. Félek, hogy végül rájövök,
mennyire hosszú és fontos volt ez a hét év,
és én nem voltam ott.
New York, érkezés: 8:16.
Fentről a második sor.
Még nincsenek itt.
Szia, anyu!
Szia, Willi!
Thomas, Willi.
Amikor anyámnak új barátja lett,
azt mondtam, olyan nincs, hogy odaköltözzön hozzánk.
Így anyám költözött hozzá Ausztriába.
Jó végre viszontlátni egymást.
Két évig nem szóltam Willihez, ha találkoztam vele.
Nem vettem tudomást róla.
Szia, Maru! Menő a kamerád!
Nézd a menő kameráját!
Tudom, kicsit irigykedem.
Willi!
Borzalmas lehettem. Egy igazi bunkó.
Azt hiszem, nem voltam elég figyelmes
és megértő a családtagjaimmal.
Brno, Prága!
Király! Megyünk haza!
Hány lovunk van éppen, anyu? Kettő?
- És hány kecskénk? - Három öreg és négy fiatal.
Szia! Szia!
Szia!
Szia, kutyus!
Ő... Őt nem ismerem.
Nyulak!
Itt vannak!
Kicsit megijesztettem őket.
Kecske, kecske!
Ez nagyon jó portré lesz.
Oké.
Viszem, viszem.
Viszem.
Minden a régi, ez jó.
- Miért változtattunk volna? - Pontosan.
Ez Rada, ugye?
- Bohda! - Ez Bohda?
A macska elbújt.
Király.
Ez volt a szobám, Thomas.
Nyolc év telt el.
Kidobhatnánk egy csomó cuccomat, anyu.
Nézd át őket!
Király!
Borzalmas festő voltam.
Ezt nézd meg!
Igen, tudom.
Mi ez?
A lovakhoz kell.
A lovas szánhoz.
Igen, igen, igen.
- Nem fogom tudni megfújni. - Próbáld meg!
Igen, szerintem Willi sokkal érdekesebb, mint Marie.
Csináljuk így!
Te jó ég! Nyolc éve nem jártam itt.
Szia!
Haver!
Még nem egészen fogtam fel, hogy itt vagyok.
Kicsit furcsa itt lenni veletek egy kocsmában.
De minden nagyon jó lesz.
Minden a régi.
Még az asztal is ugyanaz, ahol nyolc évvel ezelőtt ültünk.
Nem tudom, ez jó-e vagy lehangoló.
Jó! Ez jó!
Legalább van valami, ami nem változik,
mert minden más változik.
Semmi sem változott. Minden ugyanolyan.
Elég lehangoló.
Talán csak a jet lag miatt,
de nagyon furcsa.
Úgy érzem, nem tartozom ide.
Szeretnélek lefényképezni.
Szuper, ez jó! Nézz rám! Kösz!
Menjünk!
- Sok a vaku. - Igen.
- Tökéletes. Hogy hívnak? - Iva.
Maria. Örvendek!
Szeretném lefotózni a párt a sarokban.
De nem merem megkérdezni őket. Be kell melegítenem előbb.
Te félénk lennél? Mióta?
Mindig félek ettől.
Sziasztok!
A végére jó lett, de az elején... fura volt.
Igen.
Azt hiszem. Nem tudom.
Istenem, milyen nyugi van itt!
Ez az, amit nem szeretek. Nem szeretem a nyugit.
Mindig erre jöttem, és olyan érzés...
A szívem valahogy máshol van. Nem is tudom.
Néha a múlt egy levedlett bőr.
Az volt, ami volt.
Vagy ez normális és jó, hogy új helyekre költözünk,
és új otthonunk lesz, nem?
És mit gondolsz arról, ha nem mész el?
Nem tudom. Van valami különbség? Nem tudom.
Vagy nincs?
Jaj, ne már! Ne legyél velem is más!
Ha egy fa kidől az erdőben, és nincs ott senki, adott ki hangot?
Igen, adott ki hangot. Halló!
Igen.
Érted. Van Isten? Igen, van Isten.
Tényleg?
Igen, beszélünk róla, szóval van. Az emberek hisznek benne.
Az még nem jelenti, hogy létezik,
de a "létezik" egy szó, egy fogalom, ez elég.
Tudod? Nem kell, hogy fizikai formája legyen, ahhoz hogy létezzen.
A létezés egy gondolat.
Ugyan, ezen nincs mit vitatkozni!
És mi a különbség, ha elmész otthonról valahova máshova?
Igen! Hol a különbség? Nem tudom.
Ez az a póló, amit minden nap hordtam.
Ilyen fura ujjai vannak.
Undorító.
Igen, és agyon hordtam,
de régen nagyon menőnek éreztem.
Át kell gondolnod, mit akarsz megtartani.
Mondjuk, ezt és azt a farmert?
Vedd fel azt a Puma pólót! Nekem ez ugrik be Kelet-Európáról.
És az alacsony derekú farmer.
Igen. Ez az!
Visszamentél. Visszatértél Mikulovba.
Még jó rám.
- Hol találtad? - A szekrényemben.
Szakadt farmer.
Alacsony derékkal.
Borzalmas.
Elég régi. Szörnyű, nem?
Mielőtt bármit kidobsz, mi az, ami közel áll hozzád?
Mi az, ami téged képvisel?
Szeretek kitűnni.
Tökéletes átalakulás.
Igen, az.
Igen, tudom.
Ez az a fotó, amiből rengeteget csináltam.
- Igen. - Csak más pasi volt az ágyban.
Ó, Jézusom! Igen.
Tessék, megmutatom a péniszemet.
Borzalmas.
Rengeteg pucér pasiról csináltam fotót az ágyamban.
Így van. Ezért olyan otthonos benne aludni.
Ez olyan, mintha akkor fotóztam volna.
Ez a ruhák ereje.
Ó, ez az apám pulcsija! Mindig ezt hordtam. Ez volt a kedvencem.
Ez az egy pulcsim maradt meg.
Azt hittem, apám nagyobb volt. Hogy fért ebbe bele?
Igen.
A múlt nem varázslatos.
- Nem varázslatos? - Nem.
Fura, nem? Fura.
A múlt nem az, amire emlékeztem.
Mire emlékeztél?
Hát, azt hittem, hogy minden cuki, aranyos,
és csodálatos volt.
Pedig csak egy rakás kacat.
Nem tudom, ki vagyok. Kell néhány nap,
hogy feldolgozzam, amit gondolok és érzek.
Elmenjünk?
Nem.
Nem tetszik, aki régen voltam.
Tényleg? Miért nem?
Mert semmit sem értettem, nem tudtam, mit csinálok.
Örülök, hogy New Yorkban élünk.
Tudom, mi jön most.
Mi az?
Ezek a ruhák, amiket kidobok.
- Nézz rám! Willi! - Mosolyogjak?
Ha itt maradnál, nem kellene csinálnod semmit...
Mondok valamit.
Csak buliznál.
Tudod, volt az a cikk, amit visszadobtak, és ez elég nyomasztó.
Újra kell írnom január 25-ig.
Eléggé stresszelek emiatt.
Nem tudom, hogy a küszködés fejlődést hoz-e, személyes fejlődést.
Érted, mire gondolok?
Nem kell, hogy nehéz legyen.
Legalábbis nem ennyire.
Azt mondják: "A művész legyen szegény, és szenvedjen meg a művészetéért."
Picasso nem szenvedett. Picasso nem szenvedett,
és azt hiszem, Matisse sem szenvedett.
A szenvedést a művészek egy bizonyos generációjához kötik.
A romantikus szenvedés. A romantikában szenvedni kell.
Miért kell szenvedni valamiért? Miért kell szenvedni, hogy jó legyen?
Ha ezt lecseréljük például kemény munkára,
és elkötelezettségre, akkor ezt kell tenned.
És ha ez szenvedés, akkor igen, szenvedni kell.
De ha élvezed a munkádat, akkor az igazi szenvedés?
Ha meg nem élvezed, akkor miért csinálod?
Marie sok munkájánál...
Sok hó esett.
...nem tudom, értékeli-e annyira a fényképeit, mint amennyire...
Megpróbálom. A hópelyhek jól fognak kinézni.
...magának a fotózásnak a folyamatát.
Igen, ez működhet.
Remélem, holnap fel tud szállni a gép!
Szerintem a fotózás csak a lenyomata annak, amit csinál.
A lényeg a pillanat, amikor a fénykép megszületik.
Éhes vagy?
Nem tudom.
- Csináltam salátát. - Mi?
Nem elég éhes. Nézd, mit csinál!
A kaja az asztalon.
Te nem is beszélhetsz. Te csak dokumentálsz.
Jó itthon lenni.
Mindjárt lefotózlak. Odaállnátok ketten?
Gyönyörű.
Még egyet.
Maradj így!
Köszönöm!
- Csak a Divathét miatt van itt? - Igen.
Igen, ez jó lesz.
- Lefotózhatlak? - Persze.
Ha már felvetted.
Kiadok egy könyvet. Március végén jelenik meg.
Köszönöm!
Őt még nem láttam.
Ő Lili.
Richie.
Kit ismerek még?
Van itt pár nagy Instagram-sztár is.
Mindketten benne lesztek a könyvemben.
Ez az első könyvem. Ezen dolgozom ezerrel.
Hétfőn van a határidőm, szóval elég húzós.
Hány oldal lesz?
- 144. - És mikor nyomtatják?
- Jövő héten. - Értem.
Bocsi!
Azta! De jó ruha!
Köszönöm!
Jól van.
- Még valamit? - Nem, köszönöm!
Mondjam, hogy a könyvemen dolgozom, ahogy javasoltad? Nem?
Már mondtam, mit mondj.
Nem akarhatod, hogy benne legyen, hogy megmondom, mit mondj.
Miért nem?
Mindig mindent megbeszélek veled, ez nem titok.
"Szia, Ryan! Jól éreztem magam.
A könyvömön dolgozom, és meg akartalak kérdezni,
hogy írnál-e hozzá előszót."
"...hogy írnál-e..."
Mondjam azt, hogy "sokat jelentene, de megértem, ha nem érsz rá"?
"Nagyon megtisztelő lenne."
Mit írjak a végére?
Nem tudom, valami emoji szívet vagy ilyesmit.
Hékás!
Küldd el!
Elküldtem. Oké, szuper!
Jó. Küldjünk jó energiákat az univerzumba.
Oké, együnk, főnök!
Köszönöm!
Köszi! Jó ég! Engedd be a lányokat!
Egyszer sem vakuztam.
A szerkesztésnél ez jó párosításnak tűnik.
Igen.
- Érted? - Igen.
Ezzel mindkét kép érdekes lesz.
Ha nem tetszik nekünk a kép,
akkor nem feltétlenül állítanám párba semmivel.
Látod, mire gondolok?
- Ez a kép idegesít. - Oké.
Ezt a képet nem szeretem, sosem szerettem.
- Ez jobban tetszik. Neked? - Mutasd őket!
Jó, tedd őket abba a kupacba!
- Ebbe? - Igen.
Ki kell választani hatvan képet a kedvenceid közül.
A hatvan legerősebb képet.
Ezt kell tenni.
A hatvan legerősebb képet.
Ezek itt a "biztosak",
ezek meg a...
Akkor majdnem kész?
..."talánok".
Ezek még esélyesek.
Ezek kiestek, ezek a még esélyesek.
Ezek kiestek, ezek a "talánok"...
Lustaság!
Fáradt vagyok.
Jól van, menjünk!
Várj! Mi az? Jön valaki?
Igen, a haverom jön valakivel szobára.
Thomas hatalmas szívességet tesz neki. Hatalmasat!
Kölcsönadjuk neki a lakásunkat, hogy szexelhessen.
Hihetetlen!
Írt Ryan.
Tényleg?
Istenem, és hosszút!
Marie... "Marie-nek nagyszerű energiái és remek szeme van.
Szeretem Marie-t, mert melegszívű és lelkes természet.
Sokszor ez a sikeres fotós legfontosabb tulajdonsága.
Az alanyai szívesen pózolnak neki, mert imádják.
Cseh származása különleges képességgel ruházza fel.
Az alanyai szívesebben pózolnak olyannak, aki másik országból jött.
Olyannak, aki teljesen más, mint bárki, akit addig ismertek.
Marie világában mindenki önmaga lehet.
Bárcsak az egész amerikai fiatalság
olyan lenne, mint Marie fotói: sokszínű és befogadó!"
Azta!
Mit szólsz?
Mit gondolsz?
Miért kell elmondanom, mit gondolok?
Klassz! Nagyszerű! Fantasztikus! Ennek örülnöd kell.
El tudod képzelni...
- Írd meg neki, sms-ezz neki! - Fogok.
"Ó, ez nagyon kedves, bla-bla-bla."
El tudod képzelni, hogy az általam legnagyobbra tartott...
Mármint Thomas után...
Bocs!
Ryan meleg, szóval nincs gáz. A srác, akit istenítek,
Thomas után,
tök hosszút írt rólam, ami azt jelenti, hogy gondolkodott rajtam.
Istenem, ez nagyon kedves!
Az iskolában sosem volt ilyen.
A tanáraimmal a suliban igen,
de ez teljesen másféle segítség...
Nem is tudom. Ez nagyon sokat jelent.
Tudod, milyen csodás lenne a világ?
Csodálatos lenne, ha mindenki segíteni akarna a másiknak.
- 66 kép lesz a könyvben. - Igen.
Kate és Odie fotója az utolsó. Szerintem egy kicsit suta.
És utána még egyszer szerepel ugyanaz a fotó a borítón.
Te mit gondolsz? Neked nem zavaró?
Kivehetjük a Kate-ről és Odie-ról készült fotót
- a könyvből. - A könyvből.
Vagy nem a végére tesszük be.
Thomas, hoznál vécépapírt?
Nem.
Azt hittem, azt lopsz a munkahelyedről.
Basszus! Elfelejtettem a tejet.
Basszus!
Mit csináljak ezzel?
Látod, hogy beszakadt?
Mit csináljunk ezzel? Ez tök gáz.
Ez gáz. Thomas nagyon dühös lesz.
Háromszor is elmondta, hogy legyen jól becsomagolva.
Mit gondolsz?
A dobozoknak sokkal masszívabbnak kell lenniük.
Ezek nem jó dobozok egy ilyen nehéz könyvhöz.
Nincs buborék csomagolás. Nyoma sincs.
Tudod, mi van ebben? Ki csomagolta ezt?
Mi van benne?
Egy darab papír.
Lássuk!
David így nem ad el könyvet.
- Nem? Muti! - Nem. Tuti nem.
Igen.
A könyvek sarkai nagyon kényesek.
Itt sérült. És itt is. Nézd!
- Itt is. - És itt is.
Senki nem fog sérült könyvet venni. Ilyet nem lehet.
Ez nem megy.
Ez jól néz ki. Kivéve a sérült sarkát.
Igen, szép. Nagyon szép. Tényleg.
Küldünk majd egy példányt az anyámnak meg a tiednek is.
- Mi az? - Nem tudom.
Sérülés a borító belső oldalán?
Igen.
És itt is.
Valami piszok van a papíron.
Nyilván mindegyik ilyen.
Nem...
De jó, kiadták a könyvemet!
A könyv maga jól néz ki.
Szuperül néz ki. Gyönyörű.
A könyv maga fantasztikus. Csodálatos.
Ez meg nincs középen.
Ezen dolgoztunk a legtöbbet az elmúlt hat hónapban.
Hét.
Igen.
Nincs időm és pénzem Csehországba menni,
felügyelni a nyomtatást, hogy ez ne forduljon újra elő,
és megvárni, hogy bekössék, és visszaérni a bemutatóra.
Ez van.
Áruld el, mit gondolsz erről?
Újra akarod nyomtatni?
Mit gondolsz erről?
Mik az érzéseid ezzel kapcsolatban?
Ez az egyik kétoldalas kép.
A háromból az egyik sérült.
Túl direkt vagyok?
Az a gond, hogy nagyon sok időt és energiát fektettünk ebbe a könyvbe.
Ez olyan, mintha vennék egy autót,
és szétszaggatott kárpittal szállítanák le.
Ez... Ez elég nagy csalódás.
Mit mondjak?
Ezt nézd!
Hibás a papír.
Ez egy vágás. Egy vágás!
Nyomtassák újra, másik papírra, és azonnal küldjék el!
Vagy nem?
Ezt nem tudom levezényelni.
Remélem, így is tetszeni fog az embereknek!
Ha legalább a sarkakat helyre lehetne hozni!
Tizennyolc hibátlan van.
Ami azt jelenti, hogy nincs elég a könyvbemutatóra.
Szóval mindegyiknek, ami erre lett nyomtatva, hibája van?
Akkor foglaljuk össze!
Mivel lehetetlen újranyomtatni a könyvet 27.-ig,
intézek egy FedEx-et, hogy hozzanak még négy dobozzal.
Így 75-80 példányom lenne New Yorkban 27-éig.
De jó, hogy nem ezer példányt nyomtattunk!
Tovább!
Pihennem kell.
Ha legalább lenne lift!
A hely is kezd elfogyni.
Igen, már nincs hova tenni.
Ez jónak tűnik. Ők sokkal jobban csomagolták.
Nagyon köszönöm, hogy eljött!
Steven, így írja?
Igen, így.
Rendben. Nem jó a helyesírásom.
Úgy ülök itt, mint egy bíró.
Nahát! Jó ég! Köszönöm, hogy eljött!
Gratulálok!
- De kedves! - Ezt a virágot is hoztam.
Az egyik Evelináé.
Jó.
Ő egy kubai fotós, ő küldött ide.
- Ó, ez fantasztikus! - Imádja a munkáit.
Hogy hívják?
- Camilla. - Camilla. Marie.
Jó végre találkozni!
Nagyon inspirálóak a munkái. Imádom, nagyon vártam a kiállítást.
Ó, nagyon örülök! Mindjárt dedikálom is.
Atyaég! Szia!
Ó, szóval már könyv is van! Ez eszméletlen!
Ó, ez nagyon kedves! Nagyon kedves.
De ez nem a te könyved.
Nem számít.
Hol nyomtatták? Szép munka.
Köszönöm! Ez sokat jelent.
És az újságját is imádom.
Ha van tíz gyerek a teremben,
az lesz a legjobb futó,
aki a leggyorsabban fut? Ő lesz, vagy nem ő lesz?
Vagy az a srác, akiben van valami más is? Kitartás?
Britney Spears mondott valami hasonlót arra, hogyan futott be.
"Én nem adtam fel, amikor mások igen."
És lehet, hogy ez a tehetség, hogy nem adod fel.
Jó, beleírjuk a Balenciagával, hogy más márkákkal nem dolgozunk.
A végleges színkorrekciót nálatok csinálják, ugye?
Ezért nem kell fizetnünk?
Tízezer dollár?
Ez kicsi büdzsé? Azt mondta, nincs büdzsé.
Tízezer dollár.
Ennek fedeznie kell az én pénzemet,
a gyártási költségeket, a filmet és az előhívást.
Jó. Szóval jut nekem is.
Ez egy Balenciaga táska?
Igen, Balenciaga.
Mi ez?
Próbáld fel!
Most vedd fel a Gucci cipőt is!
Ez jó, nem? Ha nem túl nagy. De megpróbálhatjuk.
- Miért, ő nagy? Mekkora? - Nem tudom, csak egyszer láttam.
Ez ide jön?
Igen, szerintem vagány.
Csupa Gucci és egy kis Dolce.
Marie legközelebbi projektjénél
fogom magam, elmegyek nyaralni, és nem jövök vissza.
Vakuzott?
Nagyon fontos, hogy amit teszünk,
azt a lehető legjobban tegyük.
És ez lehet, hogy sosem lesz tökéletes.
Azt sosem érjük el. Nincs rá idő, pénz, vagy más akadálya van.
Akár érzelmi. Ki tudja!
- Majd sms-ezek. - Köszönöm!
Kösz, srácok!
Annyira öreg vagyok!
90 fokkal el van tolódva.
Tizenkét tekercset lőttem el. Az rengeteg.
Ha ilyen ütemben folytatjuk, akkor legalább 2000 dollár lesz előhívatni.
Ezt nem kell most megcsinálnunk, ugye?
Csak játsszunk, amíg van energiám. Minden este kell szerkesztenünk.
Nekem nincs energiám, szóval... És nem mondom, hogy...
Nagyon jó.
Ez nagyon tetszik.
Nem sok látszik a ruhákból.
- Kit érdekel! - Őket.
Tudom, de eleget mutat.
- Nem. - Többet, mint az.
Nincs rajta, hogy Gucci.
Szerintem jó fotó.
Ez is benne lesz a válogatásban,.
Én csak azt mondom, ami van. Ennyi.
Ó, ez jó. Nem?
Olyan, mint Ryan képei, nem?
Ez nagyon tetszik. Minden benne van. Mint amikor lemegy a Nap.
Érted, hogy értem? Amikor a Nap lebukik, és látod a sugarait.
- Mintha zuhanna bele... az égbe. - Ez amikor lebukik a Nap.
- Mint akit keresztre feszítettek. - Igen.
Kösz a segítséget!
Nélküled nem boldogulnék, Thomas.
- Ez őrület. - Igen.
Még tíz fotózás van hátra.
Ráérsz, nem? Nincs más dolgod, ugye?
Mégis mi mással foglalkoznál? A saját karriereddel?
Kész. Újabb tekercs kész.
Fáradt vagyok.
Szerinted más lesz két hét múlva?
Újabb száz dollár csak benzinre.
Vonattal mentem.
Ezen a képen én szmokingot adtam volna rá.
Én levetettem volna ezt a ruhát róla, ha nem áll jól neki.
És látnod kell...
Odie nem mutat jól, és életlen is.
Most nagyon erős képeket kell keresnünk.
Néha ránézel két külön fotóra,
és nagyon hasonlónak tűnnek,
és az egyik mégis jobb, mint a másik.
Máskor meg egyáltalán nem látszik, melyik a jobb.
Ez a kép amúgy nagyon szép. Gyönyörű.
Mutasd!
De néha felmerül, hogy számít-e egyáltalán.
Tényleg jobb az egyik a másiknál?
Számít ez egyáltalán?
A festményeknél szerintem nem ez van.
Ez nagyban függ a kontextustól.
Ha a fotót egy divatmagazinba teszed, akkor az divatfotó.
Ha a MoMá-ban állítod ki, akkor valami más.
Talán ez a titka. A fotó az, aminek mondod.
Igen, és szerintem ez benne a nehéz,
különösen egy fiatal fotósnak, mint Marie,
hogy a két világ között döntsön.
A karrierépítés nyitja a két világ közötti egyezkedés.
"Tomanová úgy fotózza az alanyait, ahogy ők öltöznének,
ha a luxus márkákat a saját ruháikkal hordhatnák.
Nekem olyan, mint egy elveszett emlék filmváltozata."
New Yorkban akar mindenki befutni.
Ha New Yorkban befutsz, mindenhol befutottál.
Benne vagyunk az újságban?
A New York Times-ban. Nem akármilyen újságban.
Az álmok valóra válnak. De keményen dolgoztál.
Jött pár guru a Calvin Kleintől.
- Jó. - Velem akarnak fotózni.
Calvin Klein, bébi! De jó lesz!
Gratulálok! Láttalak a New York Times-ban.
Köszi! Most fotózom nekik.
Ez hatalmas!
Szerintem ez a jobb méret.
Jó veled dolgozni.
Veled a legklasszabb dolgozni.
Jól csináljuk.
Az aranyérmeim. Magamtól kaptam őket
az első igazán nagy melómért az Instagramnak.
Mikor fogunk összeütközni szerinted?
Nem tudom. Nem tudom.
Manapság rengeteg készség kell ahhoz, hogy művész legyél, nem elég alkotni.
Üzletembernek is kell lenned, marketingesnek,
PR-osnak, mindennek.
Kemény kenyér ez.
A kreatív szakmák azért nehezek, mert nincs egy kijelölt út a sikerhez.
Ideges vagyok, Thomas.
Tudom, bébi.
De csináltál már ilyet ez előtt.
Nem, ez nem igaz.
Rengeteg önarcképet csináltam már, de egyedül.
Nem úgy, hogy közben tízen néznek.
Sosem csináltam 20 képes önarckép storyt,
amit egy nap alatt kell megcsinálni.
- Tudod mit? Mondok valamit. - És egy csapattal.
Szóval ez. A "Gúnyiratot" három nap alatt csináltam.
Amikor a tetőn voltunk, ott nagyon jókat csináltál magadról.
Hozzá vagy szokva az önarcképhez, szóval ne gondolj bele mást.
Tudod, hogy mit kell csinálni.
Ne hagyd, hogy bármi gátoljon!
És ha beszélni akarsz velem, bármikor félrehívhatsz.
Ismerem a "New York, New York"-ot, és az új könyvedet, de mi a középső?
Az elsőnek az a címe, hogy "Fiatal amerikai",
erről valószínűleg nem hallottál.
Igen, az.
Az volt az első könyvem. Ryan McGinley írta bele az előszót,
és nagy siker lett, hamar elkapkodták.
És most gyűjtők vadásznak rá, mert limitált kiadás volt.
Ez klassz.
Elég jó.
Én 40 dollárért árultam, de az eBay-en 350-ért láttam.
Király.
Jó lett volna több példányt megtartani.
Ez most így tetszik.
Tudod, miért csinálnak a művészek önarcképet?
Miért érdekli őket saját maguk?
Ez jó. Ez tetszik.
Kicsit lejjebbről fotózok.
- Folytassuk! - Igen, gyerünk!
Az önportrénál magunk felé fordítjuk a kamerát, és nem a világra.
Két Contaxszal akarod vagy eggyel?
- Csak eggyel. - Jó.
Az önportré lényege a bensőségesség.
Ezért is olyan erős,
mert a művész már eleve egy érdekes figura a világban.
Nemrég fotózáson voltam, és úgy éreztem...
Azt hittem, elvesztettem a jegygyűrűmet.
Ó, te jó ég!
Megtaláltam.
- Ez jó kép a hajjal. - Ez megcsináljuk.
A művész célja az önportréval, hogy lássa saját magát.
Ezért érdekel minket annyira, mert mi is látni akarjuk, ki ő.
Hogy mutatsz meg valakit?
A portré státuszról és hatalomról szól.
Az önportré viszont...
Ó, az egy nagyon más állatfaj.
Megvan.
Jól mozogsz. Nagyon klassz.
Ugyanaz vagyok.
Teljesen más, de ugyanaz.
Ha megyek az utcán, néha érzem a szelet a hajamban.
Érzem, hogy mozog.
Haj!
Érzem a hajam!
Várj csak, mert hamar újra lenyírom.
A lábam... Kiment a bokám, állnom se lenne szabad.
Akkor feküdj le!
Felügyelnem kell a folyamatokat.
- Most már nekem is megy. - Tényleg?
Szép a kilátás.
Jó ez a sok fény és ég.
Ott építenek egy új épületet. Remélem, nem veszi el a kilátásunkat!
Ezt el kéne... Ne! Hadd nézzem meg! Hadd nézzem meg!
- Később. - Nem, látni akarom.
Látni akarom.
Hagyd abba! Ezt mind felveszik.
Ami igazán fontos egy kapcsolatban, hogy könnyen ki tudj jönni a másikkal.
A "könnyen kijövés". Van ilyen szó?
És a humor.
- Van ilyen szó? "Könnyen kijövés"? - Nem tudom.
Hogy jól kijöjjünk a másikkal.
Üdv, Amadou! Itt Beachel professzor. Hogy van?
Emlékszik, hogy beszéltünk
a lineáris perspektíváról a reneszánszban?
És mennyi képet fognak használni? Van valami elképzelésük?
Ma indulok, fél óra múlva.
Ha visszajöttem, akkor tudok elkezdeni fotózni.
Üdv, Yassin! Hogy van?
Beszélhetünk a dolgozatáról?
Maga mit gondol? Mit gondol, hogy sikerült?
Maga szerint jól?
Szerintem is.
De ha kijavítana benne pár dolgot, akkor még jobb lenne.
Azért jöttem el Csehországból,
mert azt gondoltam, sosem leszek művész, nem nekem való.
Bébiszitterkedtem, családoknál dolgoztam,
gyerekekre vigyáztam, mosogattam,
vécét pucoltam...
A legnehezebb azt felismerni,
hogy képes vagy rá, megteheted, amit akarsz,
és hogy nem szabad határokat szabnod magadnak.
Megvan a könyv aláírva.
És van egy képem vele.
- Írhatom angolul? - Persze.
Szuper. És Veronicát mondtál, igaz?
Itt többen jöttek el, mint New Yorkban. Hihetetlen!
Ez a könyv a "Fiatal amerikai" folytatása?
Bár ez a könyv is fiatalok portréit mutatja be,
van egy alapvető különbség.
A "Fiatal amerikai"-ban közel voltam azokhoz az emberekhez,
a részük voltam.
Az új könyvben, a "New York New York"-ban
kicsit már távolabbról tudtam őket szemlélni.
Itt már éreztem, hogy New Yorkhoz tartozom.
Mert haza tudtam menni Csehországba.
És az, hogy haza tudtam menni,
levette rólam a nyomást,
hogy mindenképp azt érezzem, Amerikába tartozom.
Ez egyszer csak elmúlt, és úgy érzem, ide tartozom.
Úgy érzem, még mindig az elején vagyok,
és rengeteg dolog vár még rám,
amit nagyon várok.
Jó estét!
- Ez az utolsó könyv. - Ez király, nem hiszem el.
Csehül, bocs! A könyv elfogyott!
Mindet eladtuk.
Csodálatosak vagytok, köszönöm!
Három, kettő, egy, most!
Vicces arcot!
A "vicces arc"-ra Thomas mosolyog.
Ezt nézd! Te jó ég! Jesszusom!
Jobb.
Vastag és nedves. Miért nedves?
Az előhívó miatt.
Jó páros vagyunk.
- Gondolod? - Igen.
Anyu!
Mi az otthon?
Ahol születtél? Ahol a legtöbbet éltél?
Ahol a szüleid élnek?
Mennyi lepke!
Az őseid otthona, hogy így mondjam?
Mit jelent az otthon?
Nagyon szorosan kötődik ahhoz, ahonnan származunk.
Ami nyilván nagyon emberi.
De sokszor valami oka van, hogy eljössz onnan.
Ez apám halálakor volt.
Anyu.
Igen!
Anyu.
Szerzett egy tollat.
Hallod a méheket?
Marie... azt hiszem, ő imád otthon lenni.
Otthon akar lenni.
De ez nehéz is.
Szép, nem?
- Mi az ott szemben? - Erőmű.
- Aha. - Ettől csak valódibb lesz.
Nagyon szép.
Mindig ilyennek képzeltem a tökéletes Los Angeles-i naplementét.
- Igen? - Az óceánon túl.
Sosem láttam a naplementét Los Angelesben.
Megnézzük egyszer?
Talán.
Nézd, majdnem lement! Hú, nagyon gyorsan eltűnik!
KÖZÖTTÜNK A VILÁG
Magyar szöveg: Záhonyi Barbara Iyuno