Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Förlåt!
Förlåt.
Det är så mycket folk här!
Får jag ta en bild av dig?
Tack!
- Får jag ta en porträttbild av dig? - Ja!
- Framför den vita väggen? - Ja! Självklart.
- Vad heter du? - True.
- True? - Ja. Vad heter du?
Marie. Trevligt att träffas!
Vänta, en till.
Jag älskar dina färger!
Vänta.
Tack!
- Hej! - Hallå!
Förlåt, jag ska ut.
God eftermiddag, allihop.
Som ni vet ska vi prata om porträttbilder i dag.
Jag ska inte ge er porträttets historia-
som en jämn bana.
Jag vet inte.
Jag ska prata om en större betydelse.
Vad är ett porträtt? Ett porträtt är enkelt.
Jag tar en bild av dig. Om jag namnger dig...
"Det här är den personen." Då är det ett porträtt.
Ett porträtt ska höra till ett namn. Där har vi det!
Vad är skillnaden? Vad spelar namnet för roll?
Du är du, eller hur?
Jag målar av dig och kallar dig för "du".
Det är ett porträtt av dig. Du är viktig, eller hur?
Men porträtt är förstås mer komplexa.
De handlar ju om att kommunicera värderingar.
Ofta handlar konst om att kommunicera värderingar.
Värdet är att den här personen kommer att ihågkommas för evigt.
Den är gjord av väldigt hård sten.
Förr fick bara viktiga personer sina porträtt gjorda.
Jag hatar det ordet.
Jag säger inte att vissa är viktigare än andra.
Men det kan man diskutera.
Jag är trött på kungar och drottningar.
Jag är trött på vita killar med ljus som strålar ut från hjässan.
Jag är trött på allt det. Ge mig nåt som får mig-
att tänka till. Eller känna något.
Detta är ett M-tåg på väg mot Manhattan.
Nästa stopp är Essex Street.
Akta!
Se upp för dörrarna som stängs, tack.
Klar?
Aldrig i livet! Kom igen.
Jag kom precis ihåg att jag hade en dröm.
Arton.
- Vet du vad jag inte kan hitta? - Vad?
Pojken i lila kostym. Minns du?
Jag vet inte. Det är en värdefull bild.
Min inspiration för utställningen.
Tja...
Det är en riktig röra. Det kan jag säga.
Kan du dubbelkolla att han i lila kostym är nummer 14?
Thomas, jag visste inte att han är så expressiv framför kameran.
Bättre än när jag står här, va?
Hörru! Nej!
Han biter den. Han gillar plasten.
Titta på den. Fan också.
Det är inte bara hår överallt från katten...
Vet du vad?
Jag tänkte säga att du borde skydda dem från katten.
Och från damm.
Men du vet nog vad du gör.
Om vi lämnar dem framme biter han i negativen.
Ja, det stämmer.
Det är precis vad han gör.
Vill du ha nåt att äta?
En flingbar?
Jag är så uppspelt över det här.
Att du ska göra en dokumentärfilm!
Det är så coolt!
Jag drömde att vi hade utställningen i dag.
Jag var där med Thomas.
Det var i en stor byggnad med tre våningar.
Det var bara jag och fem andra där!
Det gjorde mig så besviken. Jag hoppas att det inte blir så.
Jag sa att ett porträtt målas som en avbild av personen.
Det man verkligen vill ha är personens essens.
Vem är du? Inte bara hur man ser ut.
Utan hur man är.
Då blir porträtt riktigt intressanta.
Då finns det något annat i det.
Jag tror att rumpan är förstorad.
Fotot till höger ser mörkare ut än det till vänster.
Marie har rätt. Lite ljusare här, va?
Är det vad du säger? Och lite mörkare här.
Ta åtminstone bort gulheten. Då syns badkaret mer.
Badkaret går lite åt det blåa hållet, eller hur?
Jag längtar tills du får en assistent.
Jag har en perfekt assistent.
En som kan sina saker.
Min assistent är bäst.
Jag längtar tills du får proffshjälp.
Och jag längtar tills jag kan betala dig för det.
Säkert.
- Ta av den en stund. - Herregud.
Jag vill inte få kräm på den.
- Jesusbarnet levererar presenter. - Kom igen.
Slappna av. Jag gör det.
Ser du det här?
Två händer. Det är för att du åt så mycket lunch i går.
Vi passar ihop för att Thomas är äldst av tre syskon.
Jag slår vad om att han torterade båda sina syskon.
Det fungerar för att jag är yngst av tre syskon.
Jag torterades hela tiden av mina systrar.
Jag är van vid det. Det är kul för mig.
Det är fel nyckel.
Okej. Det är inte den här. Vi kan lämna den.
Det är inte den heller. Inget, alltså.
- Vad väntar du på? - Ett brev från migrationsverket.
För ett resetillstånd.
Så att jag kan åka hem efter sju år här.
Vad är skillnaden mellan introduktion och uppsats?
Det är en bra fråga.
Vackert, eller hur?
Det var därför jag kom till New York.
Jag såg bilden på nätet och visste att jag måste träffa fotografen.
Han är där.
Jag har följt ditt arbete i åratal.
- Var kommer du ifrån? - Filippinerna.
Jag har en soloutställning på Czech Center.
Många porträttbilder.
Jag bjöd in honom till utställningen. Han tänker komma. Goda nyheter!
Jag vill höra vad min idol tycker om mitt verk!
Det ser så bra ut.
De är så tätt ihop.
Så där. Vad tycker du?
Är du nöjd?
- Jag vill se allt hänga upp. - Okej.
- Är stövlarna bättre? - Jag tror att stövlarna är bättre.
Jag borde ha byxor.
Jag kommer ju att röra mig. Ser du min rumpa?
Det är okej.
Jag vill hitta nåt till min soloutställning nästa vecka.
Kan den vara en klänning?
Verkar jag ha glömt byxorna? Eller är det okej?
Självklart kommer Rob att vara där uppe och banka.
Metamfetamin-inspirerad skulptur.
Jag kanske frågar om hon vill prata med dig.
Du har ju redan träffat henne. Var bara dig själv.
Du har träffat henne förut.
Det kommer gå bra. Du känner henne.
Jag vet.
Om bara mitt öga inte ryckte så.
Det var viktigt för mig att knyta an till folk genom fotografierna.
Det är det bästa med det hela.
Jag fick en chans och en anledning att träffa folk-
- och fotografera dem och prata med dem och bli vänner.
Det hjälpte mig verkligen att skapa ett hem i New York.
Det är runt 180 personer.
Så det blir över 200 foton.
Med den svarta grejen skulle det se bättre ut.
Det är mörkt inuti, så det syns inte.
- Vi gör det nästa gång. - När vi har pengar.
Jag var här illegalt i många år. Det var inte lätt.
Jag jobbade som barnvakt åt underprivilegierade barn.
Jag kunde inte göra något bättre. Jag hade inte rätt till det.
Jag hade inget val, för jag hade inte rätt dokument.
Bilderna reflekterar vem jag är.
De är även ett slags självporträtt.
Genom alla dessa människor.
Det här är min vision av USA som jag ser det.
Jag som är från Östeuropa. Jag gillar och relaterar till det.
Vill du prata med intendenten?
Vad tycker du om det?
Okej.
Thomas, vad kan jag förbättra med nästa?
- Använd ordet förskjutning. - Förskjutning. Okej.
Men annars var det perfekt. Perfekt intervju.
Jösses! Vissa frågor var svåra.
"Vad är ditt budskap som konstnär i den här världen?"
Och jag sa: "Jag vet inte!"
Jag vill bara skapa konst!
Jag vet inte vad budskapet är. Det får andra bedöma.
Ja. Det är bra.
I det sista svaret var du äkta och uppriktig.
Allt var bra.
- Det är bra. - Ja.
Jag har inte tröttnat på att titta på bilderna.
Det är nåt speciellt med dem.
Jag vet inte vad jag ska säga.
Så jag tänker bara tacka Marie.
Det är hennes utställning. Jag är glad över att få vara med.
Jag vill tacka Thomas för att han organiserade en fin utställning.
Jag vill tacka alla människor som lät mig fotografera dem.
Tack för att ni är här och att ni är mina vänner.
Det betyder mest.
Jag börjar redan tappa rösten. Jag kommer att gråta.
Det är min första soloutställning.
- Du förtjänar det. - Det är läskigt.
Min första soloutställning.
Foton från New York. Detta är mitt verk från de senaste åren.
Hur kom du i kontakt med intendenten?
Hur hittade du honom?
Vi har jobbat ihop på olika projekt. Han känner mina verk väldigt väl.
Vi har jobbat ihop länge.
Vi insåg att det här var det bästa alternativet.
Har han sin familj här? Hans fru eller...
Syster. Hans syster är här. Jag kommer strax.
Vi sticker härifrån!
En före detta justitieminister är här-
- med sin fru och konsuln. De pratade med mig.
De sa: "Vi träffade intendenten."
"Han har väl en fru här?"
Jag sa: "Det är en syster."
Vi berättar inte för nån att vi är gifta just nu.
Han trodde nog att du var frun. Eller kanske du!
Du kan låtsas vara frun i kväll.
Det var så lustigt.
Det ser så --- bra ut.
Det ser så bra ut.
De har så starka uttryck.
Jag undrar hur det kändes i det ögonblicket.
Fantastiskt bra gjort.
Tack!
Det är som om nån stirrar in i min själ.
Jag älskar att du har ögonkontakt.
Det har folk svårt för.
Jag vill ha mer av det i mitt liv.
Genom ögonen får man verkligen kontakt.
Ryan McGinley är nog den bästa manliga fotografen.
Jag vill att han ser mitt verk.
Enligt mig är du ännu bättre. Man ser det i ögonen.
På allvar.
Alla män kan gå i pension.
De objektifierar folk, men det gör inte du.
Jag vet inte vad jag ska göra när jag är i bild.
Inte jag heller.
Jo, det gör du.
Livet är så bra. Ja.
Jag har postat om Ryan överallt, så att alla vet.
Han dök faktiskt upp. Han stannade i två timmar.
Det är galet att nån av den kalibern-
- tillbringar två timmar på ett galleri med en tjej.
Bara tittar på hennes foton.
Han älskade dem. Han sa att jag borde ta bilder varje dag.
Han sa att jag borde ge ut en bok.
Han ger alltid sina böcker till folk som han beundrar-
- som galleriägare, stora märken och andra.
Det leder alltid till ett jobb eller en utställning.
Nu är jag på en helt ny nivå.
Att få stöd från Ryan är helt otroligt.
Det är helt galet.
Alla som han har stöttat har lyckats.
På sistone har mamma sagt till mig på Skype-
- att pappa hade varit stolt över att jag är i USA.
Han älskade ju att resa.
Han ville resa jorden runt. Han var en äventyrare.
Mamma är inte mycket till äventyrare. Men pappa var det.
Mamma är en äventyrare på insidan.
Han hade säkert kommit och hälsat på mig här.
Sen skulle vi åka till Mexiko och röka cigarrer.
Pappa var en bohemisk äventyrare. Lite galen. Alkoholist.
Ibland saknar jag det erkännandet från en far.
Som hans yngsta dotter.
Jag var pappas flicka, den yngsta.
Det här är pappa och mamma.
Här är mamma, mormor, jag och pappa. Pappa och jag var kompisar.
Det här är ett av få foton på pappa.
Han säger "ta-da" och jag gör så här.
Jag sörjde mycket när pappa dog. Det tog väldigt lång tid.
Pappa dog i november. Två dagar senare fyllde jag år.
Jag fick ett silverhalsband på min 16-årsdag.
Ett halsband och örhängen som mamma och pappa hade köpt.
Så jag fick presenter som pappa aldrig fick se.
Pappa hade köpt en bok om Dali. Mamma gav den till mig.
Alla grät.
De följande åren grät alla på min födelsedag.
Det var ganska traumatiskt.
Jag ville inte fira min födelsedag, för den var kopplad till pappas död.
Jag pratade inte med min familj på rätt länge efter det.
Vi gled isär när pappa dog.
Jag kommunicerade inte med nån hemma.
Men jag var också tonåring, så...
Fjorton år sedan. Det är galet, va?
Jag höll en föreläsning på Met en kväll.
Jag stod framför en Gauguin-tavla.
Hon kom dit och stod framför tavlan.
Så jag sa: "Hej."
En äldre herre med glasögon, i kavaj och finskjorta.
Han tittade på mig, så jag såg på honom och sa: "Hej."
Hej! Hur är det? Hur har ni haft det?
Jag fortsatte gå genom galleriet.
20 minuter senare såg jag honom igen.
Han ledde en grupp genom museet.
- Läget, professorn? - Bra.
Ni ser så glada ut. Det är kul.
Han föreläste för dem.
- Kul att se dig. - Detsamma.
- Ska vi gå in? - Ja.
Vi har haft föreläsningen om porträttbilder.
Nu kopplar vi ihop idén om porträtt med självporträtt.
Jag älskar porträtt. Jag älskar att titta på folk.
När jag ser på porträtt säger de mig något om människor.
Vad har Whistler gjort här?
Comte de Montesquiou. Fransk aristokrat.
Eftersom han sa hej tänkte jag vara med på föreläsningen.
Han lät mig göra det.
Han är för viktig för det här.
Han var så passionerad för konsten. Jag antecknade till och med.
Porträttets titel är "Arrangemang i svart och guld".
Så var ser ni guldet?
Han föreläste i 90 minuter.
Jag hade aldrig hört en så bra föreläsning.
Det finns inget guld i målningen. Ramen!
När alla skulle gå bad jag om hans mobilnummer.
Jag sa att jag ville gå till galleriet igen.
Rembrandt för in värdet i målningen och till sig själv.
Whistler ramar in värdet med guldet.
Han tog av namnlappen från kavajen och skrev sitt mobilnummer på den.
Jag har kvar den.
Den är dunkel och lätt, precis som Montesquiou själv.
Är det nån som har några frågor? Yuri? Ben?
Jag tänker på ljuset.
Hur lyckades han definiera var ljuset är i målningen?
Hur lyckades han med det?
Det där ser ut som en sopsäck, men är inte det.
Nån slags mantel, antar jag.
Väldigt dyr soppåse. Väldigt dyr.
Chinchilla. En dyr pälsmantel.
Traditionen för ljussättning-
är ju att belysa huvudet.
Vanligtvis en vit kille. Eller hur?
För att visa att han tänker och är smart och briljant.
Jag vet inte vad jag ska säga.
Det är en bra fråga.
Jag vet inte om jag kan svara på det.
Det är nog för att jag aldrig har fotograferat i Tjeckien.
Men det är inte helt sant.
Man går ut skolan.
Man är inte alls redo för hur den riktiga världen fungerar.
Särskilt som konstnär.
Så jag jobbade i en bar och visste inte vad jag skulle göra.
Jag tänkte: "Jag kanske åker till USA."
"Jag kan vara au pair i ett år."
Jag hade en pojkvän då.
Jag sa: "Jag reser bort i ett halvår."
"Jag ska tjäna pengar. Sen kommer jag hem."
"Då gifter vi oss." Men jag kom aldrig hem igen.
Hör du mig?
Skit!
- Hej, hur är det? - Hej.
Mina foton är så stora.
Inget här är användbart för migrationsverket.
Fotona är jättegamla.
Det var innan jag lärde mig att fota.
Hemskt.
Allt är suddigt.
- När var det? - 2011.
2012.
Det är nog från tiden i North Carolina.
Varför skriver jag alltid om killar? "Jag har en dejt på lördag."
En dejt som inte är en dejt. Men det är säkert en dejt.
"Jag ska träffa Thomas på 78th och Lexington."
"Han verkar självsäker. Och han vet mycket."
"Det blir intressant. Jag är så glad."
Thomas var den första som uppmuntrade mig som fotograf.
Om det inte vore för honom skulle jag nog inte fota i dag.
Jag har alltid underskattat mig själv som konstnär.
Det här är våra första bilder.
Det blir bra för Migrationsverket.
Vi gick till Guggenheim-museet på vår första dejt.
Då såg jag Francesca Woodmans verk.
De visade hennes självporträtt.
Det talade till mig. De hade även hennes dagböcker.
Jag fastnade för det.
Jag hade också skrivit dagbok i North Carolina.
Jag frågade mig själv: Varför provade jag aldrig fotografi?
Så jag anmälde mig till kvällskurser på School of Visual Arts.
Det var så hela fotogrejen började.
Jag vet inte hur man känner igen talang.
Finns det naturlig talang? Det är väl en myt?
Det finns så mycket mer bakom det.
Vad är sann talang? Hur kan jag avgöra vad det är?
Och hur utvärderar jag den?
Utvärderingen gör att magin går förlorad.
Där är det.
1658.
Vem har hört talas om Rembrandt?
Alla har hört talas om Rembrandt.
Det är lite...
Det finns en Hans Holbein där borta. Vem har hört talas om Hans Holbein?
Ingen. Eller hur?
Det gör skillnad, eller hur?
Rembrandt skapar ett djup. En känsla av tyngd.
Han har en pyramidform.
Guldet är på insidan.
Man ser att han applicerar färg-
på ett grovt, avsiktligt sätt.
Man ser det i penseldragen. Grovt applicerat guld.
Han målade över 40 självporträtt.
Och här är han. Två år efter att hans hus-
och dess innehåll hade sålts av.
Den stora konkursen år 1656.
Han målar inte sig själv utblottad.
Han målar sig själv fint klädd.
Kläder är viktiga.
Han sätter på sig en mask för vår skull genom kläderna.
Skapar du inte vem du är eller hur du vill bli sedd?
Man gör det med kläder varje dag.
Man klär sig på ett visst sätt och går ut på gatan-
och presenterar sig så.
Jag tog på mig en slips i dag.
Jag har inte på mig det som jag sov i.
Jag gick upp och klädde på mig.
Som mig själv. Jag presenterar mig som mig själv.
Rembrandt är en konstnär som gör många självporträtt.
Han kan presentera sig själv som många olika saker.
Många olika synsätt.
Kläderna är alltid viktiga. De är en del av bilden.
Ser ni skillnaden mellan Whistler och Rembrandt?
Känner ni skillnaden i tyngd?
Förstår ni skillnaden i vad som känns-
som hållbarhet i målningen?
Bra jobbat.
- Vad heter du? - Mark!
- Mark? - Ja.
Jag vill gå på din utställning. Den är väl i Czech Center?
Herregud, hur vet du det? Det är så galet!
Bra arbete drar till sig uppmärksamhet.
Så snällt sagt! Herregud. Det gjorde min dag.
- Får du inte höra det ofta? - Jag vet inte.
Jösses! Det var gulligt. Jag trodde han skämtade.
Det är väl bra? Jösses, är jag redan känd?
Han kände igen mig!
Jag tar alltid fel.
- Hej, Thomas! - Ett ögonblick.
Jag har viktig post.
Jag gillar det. Jag gillar att jobba med dig.
Okej.
"Amerikas förenta stater, anställningstillstånd."
"Tomanová Marie."
Mitt foto är bredvid frihetsgudinnan. Ser ni det?
Jag kan börja göra coola jobb.
Hej, mamma. Jag kommer hem.
"Skydda ditt kort." Okej.
- Är du uppspelt? - Jag är hungrig.
Ser du dig själv som en ung amerikan nu?
På sätt och vis, ja.
Jag är inte officiellt amerikan än, men jag hoppas att jag blir det.
Jag blir en stolt amerikan, tror jag.
Jag beundrar Marie.
Hon kom från en bondgård i Tjeckien.
Allt jag behövde göra var att korsa bron från New Jersey.
Det är den andan.
Och hennes orubblighet.
I New York kan man lyckas.
Jag tror att det stämmer och jag älskar det.
När folk har fem jobb för att ha råd att köpa film.
För att göra det som de älskar.
För att kunna stanna kvar.
Att hålla sig flytande.
Man flyter eller sjunker.
Folk som har den strävan håller sig flytande.
De kan faktiskt förverkliga drömmen.
Jag tycker att det borde finnas fler kvinnliga fotografer.
Jag stöttade Sandy Kim redan från början.
Petra Collins.
Rochelle Brock, Sabrina Santiago och Marie.
Det behövs verkligen.
Det är nåt som saknas.
Tack, Ryan. Det är fantastiskt att du gör det.
Jag älskar verkligen ditt verk.
När jag träffade dig och vi satt i galleriet-
- när du kom till min utställning, vilket jag inte kunde tro...
Det var ett stort ögonblick för mig.
Det som du gör för unga människor...
Din attityd var så inspirerande.
Det var bättre än ditt verk. Och tro mig, jag älskar ditt verk.
Tack.
Nu har vi fått med mycket bra saker.
Var det jag sa på slutet konstigt?
Alla var tysta efter det.
Jag ville bara säga hur underbar han är.
Att det är bättre än hans verk?
Är det dumt? Sa jag nåt dumt?
Jag skulle inte ha sagt att det är bättre än hans verk.
Jag menade inte så.
Ja, jag vet. Jag bara...
- Jag menade inte så. - Jag vet.
- Men de vet det. - Jag hoppas det.
Hans verk är otroligt. Det vet ju alla.
- Blev alla tysta? - Ja.
Kom igen! Sa jag något annat dumt?
Nej, det var bra hela tiden.
- Jag var jättenervös. - Allt var toppen.
Han sa fina saker om dig.
- Han är jättesnäll. - Det är bättre än hans verk.
Jag menade inte så. Lät det så?
Jag sa: "Bättre än hans verk." Jag menade inte så!
Har du aldrig hört uttrycket:
"Åker du aldrig hem igen?"
Men det lät väl inte konstigt?
Du har varit här för länge. Du kan inte åka hem igen.
Två, fyra, sex...
Åtta, tio, tolv, fjorton.
Sexton, arton, tjugo.
Jag har typ 40 filmrullar.
Om vi är där i 21 dagar blir det två rullar per dag.
- En svartvit, en i färg. - Okej.
Jag har tillräckligt med film. Det blir bra.
Nike-skor, Martens-stövlar, Converse. Jag vet inte om jag passar in.
Jag gillar inte den kjolen. Jag har solglasögon och midjeväska.
Jag hittar inte kortet.
Jag hittar inte mitt resedokument, så egentligen kan jag inte lämna USA.
Vi ska flyga till Tjeckien över jul om tio dagar.
Jag skickar det här till alla i Tjeckien.
När jag inte kommer till jul.
Jag har letat överallt.
Soffan. Vi lyfte hela mattan. Jag vet inte var jag ska leta längre.
Jag har väntat i åtta år på det.
Sen får jag kortet och får åka.
Då försvinner det tio dagar innan resan?
Det är absurt.
Damm: överallt.
Och kortet: ingenstans.
Fan också.
Jag vet inte. Jag vet verkligen inte.
Mamma bokade om sin bröllopsdag på grund av mig.
Något blev alltid fel mellan oss.
Pappa klippte gräset och skar av sig tummen.
Jag har letat överallt i tre dagar.
Hur kan det försvinna?
Jag vet inte.
Jag har aldrig tappat bort nåt.
Åh, älskling.
Och vad säger Thomas?
Inget.
Vad ska han säga?
Jag hoppas fortfarande att jag öppnar nåt och hittar det.
Vi ses väl till våren.
Det kan inte hjälpas. Det är bara så det är.
Okej.
Den är bränd.
Jag ska ha en soloutställning i Berlin!
Bra, va?
Ja, fantastiskt. Utmärkt. Väldigt bra.
Jag kanske inte kommer dit.
Jag skulle inte vara elak.
Vi måste bara behärska oss och inte vara oförskämda.
De kan ge mig en varning.
Du jobbar med en dokumentärfilmare men har inte ens rätt utrustning!
Den filmas med en iPhone.
- Titta, det här är Thomas Street. - Kan vi gå, snälla?
Det är din gata.
Kanske Marie Street ligger bredvid.
Håll tummarna. Håll tummarna.
Vi fick det! Vi fick det!
- Nu sticker vi. - Det var inte lätt.
Jag fattar inte att de gav det till oss.
- Jag trodde inte det. - Sen grät jag.
Sen kom hon tillbaka.
Hon bestämde sig för att göra det.
Hon gav det till oss. Så jag har ett kort i ett år till.
Herregud. Jag kan inte tro det.
Hit med kardan!
Nu kommer han att jaga mig.
Nu kommer han att jaga mig ännu mer.
Hallå.
Jag har en ny kamera för Tjeckien.
Det var snällt av dig. Tack.
- Har den en datumstämpel? - Ja.
Det är som ett James Bond-trick.
- Man kan väl ställa in datum? - Jag har redan ställt in det.
- Vad är WNT? - Tryck på den.
Det är zoomen.
Jag kollar vad den gör.
Superlångsam blixt, va?
Det kändes varmt i ansiktet.
Vad ska jag ta 36 bilder av?
Thomas, titta på mig. Vi ska till Tjeckien!
Vi ska till Tjeckien.
- Ser du fram emot att åka hem? - Ja och nej.
Blandade känslor. Det var för länge sen jag var där.
Nåt dumt internt snack. Jag kanske bara fattar det.
De sju åren var långa och viktiga.
Jag inte var där för det.
Planet från New York har landat. Det är redan den andra.
- Ser du? - Men de är inte här än.
Hej, mamma!
Hej, Willi.
När mamma skaffade en ny pojkvän-
sa jag att han inte får bo med oss.
Så mamma flyttade till honom i Österrike.
Kul att ses igen efter alla dessa år.
Jag har inte pratat med honom på två år.
Förut pratade jag inte med honom.
Jag ignorerade honom.
Hej, Maru! Vilken fin kamera du har!
- Titta på den fina kameran. - Jag är lite avundsjuk.
Jag undrade vad du skulle ha.
Willi! Ja.
Det måste ha varit hemskt.
Jag var ju en riktig snorunge.
Det är okej.
Jag har nog inte alltid varit omtänksam-
och förstående mot familjen.
Brno och Prag! Brno och Prag!
Coolt, vi ska hem!
Hur många hästar har vi, mamma? Två?
- Och hur många getter har vi? - Tre gamla och fyra unga.
Hej! Hej! Hallå!
Hej, valpen.
Är det...? Jag känner inte igen den.
Oj, kaniner!
Här är de. Hej!
Geten var lite rädd för mig.
Det blir ett bra porträtt.
Okej.
- Det är okej. Nej, nej, nej. - Jag har den.
Likadant som förut. Det är bra.
- Varför skulle vi ändra det? - Precis.
Det är Rada, eller hur?
- Bohďa. - Är det?
Katten har gömt sig.
Coolt. Coolt.
Det här är mitt rum, Thomas.
Det har gått åtta år.
Vi kan slänga mycket här.
Kolla igenom det. Det finns mycket där.
Coolt.
Jag var en ganska usel konstnär.
- Titta på den här. - Ja, jag vet.
Vad är det?
För hästar. Till slädarna.
- Jag kan inte göra det. - Prova!
Willi är mer intressant än Marie.
Vi gör så här, eller hur?
Jag har inte varit här på åtta år.
Hallå! Hej!
Såja! Jag svär inte så mycket, men nu...
Jag har inte riktigt insett att jag är här än.
Det känns lite konstigt att sitta på en pub med er.
Men det löser sig.
Precis som förut. Vi har samma bord som för åtta år sen.
Är det bra eller deprimerande?
Det är okej.
Som om inget förändras-
när alla andra saker förändras.
Precis som det var.
Det är så deprimerande.
Det kanske är jetlagen. Jag verkar inte höra hemma här.
Jag vill ta en bild på dig.
Titta på mig, tack. Kom igen.
- Stark blixt, eller hur? - Ja.
- Tack. Perfekt. Vad heter du? - Iva.
Trevligt att träffas. Hej. Tack.
Jag vill fota de två som sitter i hörnet.
Men jag är blyg, så jag måste värma upp lite.
- Är du blyg? - Absolut. Jag är alltid blyg.
Hej då.
Det kändes bra i slutet, men början var lite konstig.
Jag antar det. Jag vet inte.
Det är så tyst här.
Det är det jag inte gillar. Jag gillar inte tystnad.
Jag brukade gå här hela tiden och det känns...
Hjärtat är inte med, på något sätt.
Ibland är det förflutna som att ömsa skinn.
Det var som det var.
Eller så är det normalt och bra att flytta till olika platser-
och skapa nya hem.
Hur tänker du om att inte flytta?
Är det nån skillnad? Jag vet inte.
Eller inte, det är galet.
Kom igen! Var inte så annorlunda mot mig.
Ett träd faller, men ingen är där. Gjorde det ett ljud?
- Ja, det gjorde det. Hallå! - Ja.
Du vet? Finns det en Gud? Ja, det finns en Gud.
- Verkligen? - Ja, vi pratar ju om Gud.
Folk tror på Gud, så det finns en Gud.
Den måste inte existera.
Existera är ett ord och ett koncept. Det räcker.
Det behöver inte ta nån sorts materiell skepnad-
- eller form för att existera. Att existera är en idé.
Inget tvivel om det.
Och sen det här. Är det skillnad på att lämna hemmet-
- och åka nån annanstans? Ja! Vad är skillnaden? Jag vet inte.
Den tröjan bar jag varje dag.
- Få se. - Den hade speciella ärmar.
- Ja. - Det är äckligt.
Eller hur? Och väldigt sliten.
Men jag tyckte att den var fantastisk.
Du måste tänka på vad du vill spara till din grej.
Du kanske vill spara den och jeansen.
Sätt på dig Puma-tröjan.
Så tänker jag mig Östeuropa.
- Låga jeans. - Ja. Så där ja.
Du är tillbaka i Mikulov.
Jag får på mig dem!
De är så låga.
- Sönderslitna byxor... - De är lågt skurna, va?
Hemska.
Ganska gammal. Hemsk, va?
Innan du kastar ut något... Vad säger dig något?
Vad symboliserar vem du var då?
Jag gillar att sticka ut.
Förvandlingen är klar.
Eller hur? Jag vet.
Det här är samma foto som jag brukade ta så ofta.
Men med en annan kille i sängen.
Herregud. Jag kan också visa dig min penis.
Jag har så många nakenbilder på killar i sängen.
Det stämmer. Det är därför jag sover så bra i den.
- Den ser ut som på den tiden. - Det är kraften med kläder.
Det här är min pappas tröja. Jag hade den jämt.
Det här var min favorittröja. Det var den enda tröjan jag har kvar.
Jag trodde att pappa var större. Tänk att han fick plats i tröjan.
Det förflutna är inte glamoröst.
- Är det förflutna inte glamoröst? - Nej.
Konstigt, va? Konstigt.
- Det förflutna är inte vad jag minns. - Och vad minns du?
Jag tyckte att kläderna var snygga.
Och häftiga.
Men det är bara en massa skräp. Det är mycket skräp.
Jag vet inte vad jag är. Jag behöver ett par dagar-
för att bearbeta vad jag känner.
- Ska vi gå? - Nej.
Jag gillar inte den jag var förut.
Jaså? Varför inte?
Jag var förvirrad och dum och visste inte vad jag gjorde.
Jag är glad att vi bor i New York.
Vet du vad det uppenbara draget är?
Vad?
Det är kläderna jag kastar bort.
- Titta på mig. Willi! - Ja?
- Ska jag le? - Tack.
Om du stannar här-
måste du inte göra något.
Jag måste säga en sak.
Min artikeln blev inte godkänd.
Det har stressat mig att göra det.
Jag måste göra om den innan den 25 januari.
Jag har varit stressad över det.
Är personlig utveckling något som man måste kämpa för?
Förstår du?
Det måste inte vara svårt.
Åtminstone inte så svårt.
Konstnärer ska ju vara fattiga och lida för sin konst.
Picasso led inte. Picasso led inte.
Jag tror inte Matisse led heller.
Lidandet är kopplat-
till en viss generation konstnärer.
Romantiskt lidande. Att man måste plågas.
Varför måste jag lida för något?
Varför måste jag lida för att något ska vara bra?
Om i stället benämner det "att jobba hårt"-
- och ägna sig åt eller hänge sig åt något...
Det måste man nog göra.
Och om det är lidande... Då måste man lida.
Men om man njuter av sitt arbete, är det verkligen lidande?
Om man inte njuter av sitt arbete, varför gör man det då?
- Mycket av Maries arbete... - Fluffigt, va?
Jag vet inte om hon värdesätter fotona.
Jag vet inte om hon värdesätter dem lika mycket som...
Jag provar. Snöflingorna kanske faller i.
...själva erfarenheten.
Ja. Det kan funka.
Hoppas att flyget går ändå.
Jag tror att fotografiet bara är ett spår av vad hon gör.
Det verkliga är ögonblicket då fotot tas.
Är du hungrig?
Jag vet inte. Vad händer här?
- Jag har gjort en sallad. - Va?
Han är inte hungrig nog. Titta vad han gör.
- Maten står på bordet. - Jag vet.
Du ska inte säga nåt. Du är dokumentärfilmare.
Skönt att vara hemma.
Jag ska ta en bild på dig strax.
Kan ni vara tillsammans en stund?
Vackert.
En till.
Vänta lite.
Tack.
- Är du bara här för modeveckan? - Ja.
Vi gör nog så.
- Får jag fota dig? - Självklart.
Du har ju redan på dig den.
Jag ger ut en bok. Den kommer ut i slutet av mars.
Tack.
Jag har inte sett henne än. Det här är Lili.
Richie. Vem mer känner jag?
Det finns några Instagram-kändisar här.
Ni är båda med i boken jag ger ut.
Jag ska ge ut min första bok. Jag har jobbat som en galning på den.
Jag har en deadline på måndag, så jag är helt tokig.
- Hur många sidor är det? - 144.
- När trycks den? - Nästa vecka.
Förlåt!
- Jag älskar dina kläder! - Tack.
Okej.
- Nåt mer? - Nej, det är allt, tack.
Ska jag säga att jag har jobbat med min bok? Inte?
Jag sa vad du skulle säga.
Du vill inte att det filmas att jag säger vad du ska säga.
Varför inte? Jag diskuterar ju allt med dig.
Det är ingen hemlighet.
"Hej, Ryan. Jag har jobbat på min bok och ville fråga om du..."
"...kan skriva nåt till den?"
"Det skulle betyda mycket för mig."
"Det skulle vara en ära."
Vad ska jag säga i slutet?
Jag vet inte, några emojihjärtan eller nåt sånt?
Du!
Tryck på "skicka".
Det är klart. Okej, bra.
Skicka goda tankar till universum.
Nu äter vi, chefen.
Tack!
Släpp in tjejerna!
Inte en enda blixt.
Det där blir ett bra par.
- Förstår du vad jag menar? - Ja.
Det gör båda bilderna intressanta.
Om vi inte gillar en bild parar vi inte ihop den med en annan.
Den här bilden stör mig.
- Den här stör mig. - Okej.
Den här bilden älskar jag inte, och har aldrig gjort det.
- Jag gillar den mer. Du, då? - Låt mig se båda.
Okej.
- Lägg den i högen där. - Den där?
Vi har 60 bilder som du ville ha som dina favoriter.
De starkaste 60 bilderna. Det är vad du vill ha.
De starkaste 60 bilderna.
De här ska vara med.
Vi är nästan klara med boken, va?
De här är vi osäkra på.
De här ska inte vara med, men kanske de här.
De här kommer inte med.
- Så lat du är! - Trött.
Kom igen.
- Kommer det nån? - Ja.
Min vän kommer hit för att ha sex med nån.
Thomas gör honom en stor tjänst.
Vi lånar ut vår lägenhet till honom för att ha sex i.
Det är galet.
- Jag fick ett sms från Ryan. - Jaså?
Herregud. Det är långt.
"Marie har bra energi med stora, vida ögon."
"Marie har ett varmt hjärta och en entusiastisk själ."
"Det är en viktig egenskap hos en framgångsrik fotograf."
"Folk vill posera för henne för att de älskar henne."
"Att vara tjeckisk är hennes superkraft."
"Folk vill nog bli fotograferade av någon från ett annat land."
"Någon som de inte känner eller som de har träffat."
"I Maries värld kan folk bara vara."
"Jag önskar att Amerikas ungdomskultur"-
- "såg ut som Maries foton av stan: Mångfaldig och inkluderande."
Vad tycker du?
Vad tänker du på?
Varför måste jag säga vad jag tänker?
Väldigt fint. Det är toppen. Fantastiskt.
Fantastiskt. Du borde vara glad.
Svara honom.
Skriv: "Gud, vad snällt. Bla, bla, bla... "
Tänk att killen som jag beundrar mest...
Efter Thomas, förstås.
Förlåt!
Ryan är gay.
Killen jag beundrar mest, efter Thomas...
Han skrev om mig, vilket betyder att han tänkte på mig.
Herregud, vad gulligt.
Sånt hände mig inte i skolan-
med mina andra lärare i skolan.
Det här är en helt annan sorts hjälp.
Det är väldigt värdefullt.
Vet du hur vacker vår värld skulle vara?
Det vore fantastiskt. Om folk ville hjälpa varandra.
- Vi har 66 bilder i boken. - Ja.
Kate och Ådi är med på det sista fotot.
Jag tyckte att det såg fånigt ut.
Sen har de samma foto direkt efter det, för det är på omslaget.
Vad tyckte du om det? Störde det dig?
Vi kan ta bort Kate och Ådi från boken.
Eller om de inte är på baksidan.
Thomas, kan du hämta toapappret?
Nej.
Jag trodde att du skulle stjäla lite från jobbet.
Jag glömde mjölken.
Vad ska jag göra med de här?
Ser du?
Vad sägs om den? Vad är det med den?
Det är framsidan.
Thomas sa det tre gånger. "Se till att de är väl inslagna."
Vad tycker du?
Lådorna måste vara stadigare.
Det är inte rätt lådor för 23 kg böcker.
Ingen bubbelplast. Ingen bubbelplast alls här.
Vet du vad som finns i stället?
- Vad är det i den? - En bit papper.
Då ska vi se.
David säljer inte en sån bok.
- Tror du inte? Låt mig se. - Nej. Definitivt inte.
- Ja. - Du vet.
Hörnen på böckerna är ömtåliga.
Det finns skador där. Mer skador. Titta.
- Här också. - Och här också, antagligen.
Ingen köper en skadad bok. Vi kan inte ha skadade böcker.
Så är det bara.
Det ser bra ut.
Förutom det skadade hörnet.
Det är verkligen vackert.
Vi skickar ett exemplar till din mamma och min mamma.
- Vad är det? - Jag vet inte.
Det är en skada på insidan av omslaget.
Och där också.
Det är som om något låg på pappret.
Det finns nog överallt.
Nej.
Jippi, jag har en bok.
Jag tycker att boken ser bra ut.
Jag tycker att den ser fantastisk ut.
Själva boken ser fantastisk ut.
Den är vacker.
Skriften är inte centrerad där.
Detta har varit vårt största projekt de senaste sex månaderna.
Sju månader. Ja.
Jag har varken tid eller resurser att flyga till Tjeckien-
- och övervaka tryckningen så att det inte händer igen.
Vara där för bindningen och ta hem boken innan lanseringen.
Det är så det är.
Hur känner du inför det?
- Vill du trycka om hela boken? - Hur känns det?
Vad tycker du om den?
Det är vårt största verk.
Var tredje bok är så där.
Är jag för ärlig?
Vi har ju lagt ner mycket tid på att få hit en produkt.
Det är som att köpa en ny bil.
Sen ser man ett jack i sätet och en buckla i stötfångaren.
Jag är besviken.
Vad kan jag säga?
Titta där.
Skador på pappret.
Den är sönderskuren.
Få dem att trycka om boken och skicka den till oss omedelbart.
Jag tror inte att jag klarar av det.
Jag hoppas att folk gillar den ändå.
Om det bara kunde rätas ut.
Arton bra böcker.
Det räcker inte till boklanseringen.
Så alla böcker som trycks på det här pappret har det här felet?
Låt oss sammanfatta.
Eftersom det är omöjligt att trycka böckerna-
utan defekter tills den 27:e...
Ska jag försöka ordna så att FedEx hämtar fyra lådor-
- så att jag har 80-75 böcker i New York innan den 27:e?
Tur att vi inte tryckte tusen böcker.
- Fortsätt. - Jag måste vila.
Tänk om vi bodde på ett ställe med hiss.
Herregud, vi börjar få ont om plats.
Vi har ingenstans att ställa dem. Lyft soffan.
Det ser bra ut. De packade dem bättre.
Tack för att ni kom!
- Den är jättesöt och enorm! - Den är inte till mig. Skicka vidare.
- Steven. Stavar du så här? - Ja.
Jag stavar inte så bra.
Jag sitter bara här som en jurymedlem.
Hej! Tack för att du kom.
Grattis! Jag har med mig blommor.
Vad gulligt!
- En är till Evelina. - Okej.
Hon är en fotograf från Kuba. Hon älskar ditt verk.
- Vad heter du? - Camilla.
- Marie. - Trevligt att äntligen träffas.
Du är en sån inspiration.
Jag har sett fram emot det här.
Kul att se dig. Jag ska strax signera den åt dig.
Hej! Herregud. Hej!
Så du gjorde en bok. Det är fantastiskt.
Det här är så snällt.
- Men det är inte din bok. - Det spelar ingen roll.
Var tryckte du den? De gjorde ett bra jobb.
Tack. Det betyder mycket.
Jag älskar din tidning också.
Om man sätter tio barn i ett rum och ser vem som springer bäst...
Är det den som springer snabbast?
Eller är det barnet som kanske har nåt annat?
Har en viss envishet.
Britney Spears fick frågan: "Hur lyckades du?"
"Jag gav inte upp när alla andra gjorde det."
Det kanske är talangen. Att inte ge upp.
Jag skriver att det är Balenciaga. Blanda inte med andra märken.
Färgkorrigeringen görs väl på ditt kontor med ditt folk?
Behöver vi inte betala för det?
Tiotusen dollar?
Är det en liten budget? Hon sa att det inte får kosta.
Tiotusen dollar.
Det måste täcka mitt arvode och alla produktionskostnader-
- från att köpa film och bearbeta film.
Så det blir lite pengar till mig.
Här finns en lapp.
- Är det en Balenciaga-väska? - Ja, det är Balenciaga.
- Vad är det här? - Prova den.
Okej, sätt på dig Gucci-skorna då.
Den är väl bra? Om hon inte är för stor för den.
- Hur stor är hon? - Jag har bara träffat henne en gång!
- Ska det vara här nere? - Ja, men det ser coolt ut.
Ni är klädda i Gucci och lite Dolce.
Nästa gång Marie gör nåt-
- åker jag på semester innan och kommer inte tillbaka.
Funkar blixten ens?
Det är viktigt att få saker gjorda.
Kameran är för varm. Perfekt.
Så korrekt man kan.
Men det korrekta är nog aldrig helt perfekt.
Man misslyckas alltid med det.
Man är begränsad med tid och pengar.
Det finns andra begränsningar. Kanske känslomässiga också. Vem vet?
- Jag sms:ar dig snart. Hej då. - Tack ska ni ha.
Jag är så klar. Så gammal.
Det är 30 grader ute.
Jag fotade tolv rullar. Det är mycket.
Om vi fortsätter så-
- kostar det minst 2 000 dollar att framkalla bilderna.
Vi måste inte göra det nu.
Jag leker bara lite.
Vi ska redigera fotona varje kväll.
Jag har inte ork för det, så jag ska bara titta.
Jag tänker inte säga nåt.
Så bra.
Jag gillar den.
Men den visar inte kläderna.
- Vem bryr sig? - De bryr sig!
Det visar tillräckligt.
- Nej. - Mer än den.
Det står inte Gucci på den.
Det är en bra bild.
Vi borde visa den för dem.
Jag säger bara som det är.
Det är fint. Eller hur?
Det ser ut som Ryans foto.
Jag älskar den. Wow!
Som en droppe av rent solsken.
Det är som en sån där liten droppe där regnbågar strålar ut.
- Han faller mot himlen. - Det är en droppe solsken.
- Han ser korsfäst ut. - Ja.
Tack för hjälpen.
Jag skulle aldrig klara mig utan dig, Thomas.
Vi har tio plåtningar kvar.
Du har väl tid? Du har inget jobb.
Vad skulle du annars göra? Satsa på din karriär?
Klart. Ännu en rulle är klar.
Jag är trött.
Tror du att det blir annorlunda om två veckor?
Det kostar 100 dollar till för att få skjuts.
Jag tog tåget!
Hon kunde ha haft på sig den andra smokingen.
Hon borde ha varit med.
Jag skulle ha tagit av klänningen så fort den inte såg bra ut.
Och man måste se det...
Ådi ser inte bra ut. Det är oskarpt, eller hur?
Vi vill ha starka bilder.
Ibland kan man titta på två olika bilder.
De är ganska lika, men den ena är helt klart bättre än den andra.
Och ibland kan man titta på två bilder-
- utan att det är tydligt om den ena är bättre än den andra.
Men det är ett vackert foto.
- Underbart. - Låt mig se.
Ibland kan man säga till sig själv: Spelar det nån roll?
Är den ena bättre än den andra?
Spelar det nån roll?
Så är det inte när man målar.
Mycket beror på sammanhanget.
Man sätter ett foto i en modetidning.
Då är det ett modefoto.
Man sätter fotot på MoMA. Då är det inte längre det.
Så är det nog. Det blir vad man gör det till.
Det är nog det svåra-
- särskilt som en ung fotograf som Marie.
Man förhandlar fram de två platserna.
Och knepet med att bygga en karriär-
är att förhandla om de platserna.
"Tomanova fotograferar sina objekt när de kommer och går"-
- "som de skulle vilja bli klädda om de hade råd..."
"...med det bästa modet blandat med sina egna kläder."
"För mig är det som en filmversion av ett förlorat minne."
Det är i New York man vill lyckas.
Lyckas man i New York, lyckas man överallt.
Är vi med i tidningen?
Vi är med i New York Times. Inte bara i tidningen.
Drömmar går i uppfyllelse tack vare hårt arbete.
Några höjdare från Calvin Klein är här.
- De vill att jag ska fota. - Bra.
Calvin Klein! Det blir så bra.
- Jag såg artikeln i New York Times. - Jag fotar åt dem nu.
Oj, den är enorm!
Det här är en bättre storlek.
Det är kul att jobba ihop med dig.
- Det är roligast att jobba med dig. - Vi gör ett bra jobb.
Mina guldmedaljer.
Jag köpte dem för att belöna mig själv.
Efter mina första två stora jobb som jag gjorde åt Instagram.
Hur länge kan vi göra så innan vi krockar?
Det krävs mycket för att vara konstnär.
Det handlar inte bara om att skapa konst eller ha talang.
Man måste ha affärssinne och marknadsföra sig själv.
Man måste vara en PR-firma. Allt det här. Det är en tuff karriär.
Många kreativa karriärer är svåra.
Det finns ingen tydlig väg till ekonomisk framgång.
- Jag är nervös, Thomas. - Jag vet, älskling.
- Du har gjort det här förut. - Nej, det är inte sant.
Jag har gjort många självporträtt med bara mig själv.
Inte med tio personer som tittar på mig.
Jag har aldrig gjort en självporträttserie med 20 bilder-
som man måste lyckas med på en dag.
Jag ska säga dig en sak.
- När vi var på taket... - Det tog tre dagar.
Du gjorde ett bra jobb med dig själv.
Du är van vid självporträtt.
Se det inte som nåt annat.
Du vet verkligen vad du ska göra.
Låt inte det andra blockera dig.
Om du behöver prata med mig, kan vi alltid gå undan.
Jag känner till dina böcker. Vad heter den i mitten?
Den första var "Young American".
Den känner du nog inte till.
Det var min första bok.
Ryan McGinley skrev introduktionen.
Den blev en stor hit, och sålde slut väldigt snabbt.
Den är ett samlarobjekt, för upplagan var begränsad.
- Fantastiskt. - Det är rätt bra.
Jag sålde den för 40 dollar. På eBay går den för 350.
- Det är coolt. - Jag önskar att jag hade fler!
- Jag gillar inställningarna nu. - Ja.
Vet du varför konstnärer gör självporträtt?
- Varför detta intresse för sig själv? - Toppen. Jag gillar det.
Jag fotar lite lägre också.
- Vi borde sätta igång. - Ja.
Självporträttet innebär att vända blicken mot sig själv-
- i stället för att vända den mot världen.
Två filmrullar eller en?
- Bara en. - Okej.
Essensen av självporträttet är idén om insidan.
Det är därför det är så kraftfullt. Man har en konstnär-
- som redan är en intressant karaktär i världen.
På en fotografering kände jag att...
Jag trodde att jag hade tappat min vigselring.
- Herregud. - Jag hittade den.
- Den här är fin. - Den gör vi.
Vad en konstnär hoppas göra-
- med självporträtt är att se sig själv.
Det är därför vi är intresserade.
Vi vill verkligen se hur personen är.
Hur porträtterar man en person?
Porträtt handlar om status och makt.
Självporträtt är helt annorlunda.
Okej, du kan rörelserna. Så bra.
Jag är fortfarande densamma. Annorlunda, men densamma.
Ibland blåser vinden i mitt hår på gatan.
Man kan känna att det rör sig.
Hår.
Jag känner det. Jag känner det helt och hållet.
Vänta lite, jag rakar det igen så blir det inget.
Jag har stukat foten. Jag borde inte ens stå.
- Lägg dig ner. - Jag måste övervaka det här.
Jag fixar det. Jag vet hur man gör nu.
Det är en vacker utsikt.
Det är fint att ha så mycket ljus och se himlen.
De bygger ett hus till. Hoppas att det inte stör vår utsikt.
Du borde göra så här. Få det att se ut som...
- Nej! Låt mig se. - Senare.
- Jag vill se. - Senare.
- Jag vill se det. - Kan du sluta?
Allt du gör filmas just nu.
Det som är viktigt i ett förhållande-
är att komma överens med nån.
- Lättsamhet. Är det ett ord? - Och humor.
- Är det ett ord? Lättsamhet. - Jag vet inte.
Lätt att komma överens med.
Hej, det är professor Beachdel. Hur mår du?
Minns du vad vi sa om linjärt perspektiv?
Under renässansen?
Hur många bilder kommer ni att använda?
Har du en ungefärlig uppfattning?
Jag åker i dag, om en halvtimme.
När jag kommer tillbaka kan jag börja fota direkt.
Hej, Yassin. Hur mår du?
Vill du prata om din uppsats?
Vad tycker du? Hur tycker du att det gick?
Tycker du att det gick bra? Det tycker jag också.
Men det finns några saker som kan göra den lite bättre.
Jag lämnade Tjeckien för att jag tänkte-
att jag aldrig skulle bli konstnär.
Jag började som au pair hos olika familjer.
Jag passade barn, diskade och städade toaletter.
Det svåraste är att inse i sitt eget sinne-
att man kan göra vad man vill.
Man ska inte begränsa sig själv.
Jag har redan boken. Signerad. Jag tog en bild med henne.
- Kan jag göra det på engelska? - Engelska går bra.
- Toppen. Veronika? - Veronika!
Det är mer folk än New York. Det är galet.
Är fotoboken en uppföljare till "Young American"?
Även om det är porträtt av unga människor-
är boken helt annorlunda för mig.
"Young American" handlade mycket om att vara nära dessa människor.
Det som är väldigt tydligt för mig med den nya boken-
- är att jag faktiskt har känt att jag kunde stå längre bort.
Jag var bekväm med att jag redan hörde hemma i New York.
Jag hade besökt hemmet i Tjeckien.
Genom att kunna åka hem, lättade så mycket av bördan-
av att vilja höra hemma i USA.
Men plötsligt försvann det. Jag känner att jag hör hemma där.
Men jag är bara i början.
Det finns mycket kvar att göra och jag ser fram emot det.
- Hej. - Vi har den sista boken, tror jag.
Coolt. Det är så coolt. Jag kan inte tro det.
Hej, allihop!
Tjeckiska, förlåt. Vi har inga böcker kvar!
Ni är otroliga. Tack så mycket.
Tre, två, ett. Nu, kanske!
Galen min.
Jag gör en galen min och Thomas ler.
Titta där. Herregud!
Herregud. Bättre.
- Den är tjock och blöt. Varför? - Det är framkallningsvätska.
Vi passar bra ihop.
- Tycker du? - Ja.
Mamma. Tack!
Vad är hemma?
Är det där du föddes? Där du levde mest?
- Är det där dina föräldrar är? - Så många fjärilar!
Är det dina förfäders hem?
Vad betyder hem?
Det finns en väldigt stark koppling-
till platsen man kommer från.
- Det är väldigt mänskligt. - Och den andra.
Ibland har man en anledning att lämna platsen.
Det är från när min pappa dog.
- Mamma. - Ja.
Sättet han bär fjädern på. Hör du bina?
Marie älskar sitt hem.
Hon vill vara hemma.
Men det är också svårt.
Fint, va?
- Vad är det där framför? - Kraftverket.
Lite skavanker gör det mer verkligt.
Verkligen vackert.
Så föreställer jag mig den perfekta solnedgången i L.A.
- Jaså? - Över havet.
Jag har aldrig sett solnedgången där.
- Kan vi göra det? - Kanske.
Titta, det är nästan över.
Oj, det går fort.
VÄRLDEN MELLAN OSS
Text: Daria Lodygowska Iyuno