Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mamice! -Stižem!
To je tatica. On snima. Koliko godina imaš, Nini?
Jednu i pol. A ti, Rosa? -Tri.
Tri i pol. -Što je tvoj posebni doručak?
Čokoladne mrvice i pahuljice.
Jesi li spremna za polazak? -Ne želim ići.
Cijeli svoj profesionalni život snimam filmove o ljudima i okolišu
i kako smo nerazdvojno povezani.
Snimala sam u više od 30 zemalja i u izazovnim i opasnim situacijama,
ali ovo je moj najveći izazov dosad.
Zdravo, ljubavi! Stigla sam. Ovdje je noć.
Na putu sam za hostel.
Nervozna sam zbog upoznavanja svih ujutro i onoga što slijedi.
Pokušat ću malo odspavati. Volim te! Doviđenja!
X BILIJUNA
Ženska ekipa zaplovit će na sjeverni Pacifik.
Na mjesec dana dugu istraživačku misiju.
Procjenjivat će razarajući učinak plastike na naše oceane.
Odredište: Otok smeća.
Plovit će kroz najgušću akumulacijsku zonu smeća na planetu.
Žene na Sea Dragonu proučavat će učinak plastičnog zagađenja
na morski život, otrove u plastici i u našim tijelima.
Ovaj otok smeća bliži nam je od najveće kopnene mase.
Emily Penn britanska je skiperica i ambasadorica Sky Ocean Rescuea.
Suosnivačica je eXXpeditiona.
Razgovaramo s Emily Penn. Dobro jutro! -Dobro jutro!
Godinama istražujete utjecaj plastike na oceane.
Nastojimo shvatiti kakav utjecaj ta plastika ima na naše oceane,
naš okoliš i nas.
Budući da se radi o vrlo ženskom problemu,
htjela sam se pozabaviti njime sa ženskom posadom.
Kako se osjećaš zbog putovanja? -Uzbuđena sam, ali i nervozna.
Radimo na deset znanstvenih projekata
u suradnji s drugim znanstvenim institucijama i sveučilištima.
Bok, ja sam Rowan, jedna od znanstvenica na brodu.
Ovo je fantastični odašiljač
koji ćemo spojiti s velikim komadom otpada u oceanskom vrtlogu.
Od ovog putovanja želim dobiti čudesnu novu znanost,
ali i da žene počnu shvaćati što one mogu učiniti na kopnu.
Naša posada, naše čudesne žene,
one su znanstvenice, novinarke, umjetnice, filmašice i kreatorice,
ali nisu mornarke.
Kako se osjećam? Ima puno emocija i to ne samo dobrih.
Ovo mi je izazovno.
Patim od morske bolesti, neću biti s obitelji mjesec dana.
Bojim se oluja, ali i jedrenja.
Prelazimo sjeverni Pacifik rutom kojom se tradicionalno ne jedri
kako bismo prošle kroz oceanski vrtlog,
veliki vihor oceanskih struja koji privlači plastični otpad
i potom ostaje ondje. Stoga se zove Veliki pacifički otok smeća.
Neke su članice mornarke,
ali nas ostale izabrali su jer smo stručne u svojim poljima,
ne zbog moreplovačkog iskustva.
Ja sam Kirsten. Ovo će biti moj skromni dom tri tjedna.
Ovo mi je novo. Dosad sam bila na moru samo oko sat vremena.
Tri tjedna sjevernom Pacifiku bit će nova uzbudljiva pustolovina.
Gdje je tvoj krevet? -Ovdje. Broj sedam.
S kime dijeliš sobu? -Ovo je Dream Team.
Ja, Anna, Kirsten i Karine. I još netko.
Kirsten je ovdje. -Ne, ovdje je. -Onda možda Siri.
Vidjet ćemo. -Dobra posada.
Kad se useljavate u novi stan i provjeravate kuhinju,
odlučujete gdje ćete staviti stvari, gdje želite staviti čaše,
gdje želite rižine pahuljice, začine...
Smišljam gdje želim staviti stvari. Nemam puno polica.
Prognoza je brutalna.
Čeka nas vjetar od 30 čvorova s pramca.
U narednim danima bit će jako teško. Neće vam biti ugodno.
Bit će trenutaka kada ćemo se sve osjećati loše,
ali pogledajte ljude oko sebe i pazite jedne na druge. To puno znači.
Zdravo, djevojke! Idem na brod sutra ujutro.
Ovdje je noć. Vidite li?
Idem na brod. Želim vam lijep dan u jaslicama. Puno vas volim!
Vidimo se uskoro. Puno ljubavi!
Kakav dobar znak za nas!
Krećemo! -Događa se! -Napokon se događa!
Sve to planiranje! Napokon se događa!
PRVI DAN 800 milja do ruba oceanskog vrtloga
Bok, Andy! Ovo je zadnji put da ćemo imati signal
dok ne dođemo do Vancouvera za tri tjedna.
Ne mogu vjerovati da neću razgovarati s tobom i curicama.
Upoznala sam žene, drage su.
Muka mi je. Voda ima grozan okus.
Cijedim limun u nju da bi imala bolji okus,
ali nemamo puno limuna.
More je puno nemirnije nego što smo očekivale.
Nadam se da neće biti previše da nas spriječi u našem naumu.
Sve vas volim i razgovarat ću s vama kad stignem onamo.
Nemoj ići, Siri. Nećeš se vratiti ako odeš onamo.
Zauvijek ćeš zaglaviti u znanosti.
Da, u znanstvenom ormaru kao mi.
Što ćeš spremiti za večeru? -Ne znam.
Ono što moramo upotrijebiti. U loncu, s tortiljama i ljutim umakom.
Ne mogu zamisliti kuhanje ovdje. -Ne znam kako će ići.
Ne kuham na kopnu. Bit će zanimljivo.
Osjećam mučninu.
Trenutno je 4.20 h.
Izmjenjujemo tri straže. Počela je druga.
Isplovljavanje je bilo sjajno.
Odmaknule smo se od otoka, zadnji put vidjele kopno.
Sve smo se pokušavale snaći.
Bile smo pod jakim kutom u zadnja 24 sata
i gledamo kako će naši želuci funkcionirati na moru.
Nekima su uspješniji.
Bilo je divno doploviti do doka prvi put
i vidjeti grupu koju sam dotad znala samo preko Skypea.
Iščekivanje je bilo teži dio putovanja dosad.
To je ona divlja nepoznanica. Ne znate kamo idete, što radite.
Pitate se jeste li spakirali prave stvari, hoćemo li se slagati.
Veselim se što ću vidjeti dio svijeta koji većina ljudi ne vidi.
Čujete puno o njemu u medijima,
no bit će nevjerojatno vidjeti što se događa u Sjevernopacifičkom vrtlogu.
Ja sam dizajnerica ambalaže i želim otkriti naša gdje ambalaža završava,
gdje naša plastika završava i što se uistinu događa ondje.
Prošla sam ovaj dio oceana kad sam prvi put plovila oko svijeta.
Nisam tražila plastiku, ali tada sam naišla na nju.
Što radiš, Kirsten?
Perem rublje.
Život na 45°.
Želi li tko opisati kako miriše ovdje?
Miriše poput...
Poput povrća koje se počelo kvariti pomiješano...
Nije loše. Ne miriše loše, zar ne?
Plastika je stvorena zato što je bila čudesan materijal
koji će trajati vječno. Učinili smo to.
Napravili smo materijal koji traje vječno.
Ne mogu vjerovati da idemo na područje
u koje plastika dolazi od 1950-ih.
Uzbudljivo je biti na znanstvenom kraju toga.
Dobro došli u laboratorij!
Ovdje držimo puno naše tehničke opreme. -I spavamo.
I druge stvari. -I živimo.
Ja sam istraživačica na polju mikroplastike.
Radim s morskim kornjačama.
Nedavno sam dovršila doktorat.
Kad sam počela, nitko je nije istraživao.
Nismo znali da je problem za morske kornjače.
Problem se eksponencijalno uvećao.
Za ovo putovanje najvažnije je moje istraživanje mladunaca.
Oni otplutaju s plaža u pelagijske zone poput one u oceanskom vrtlogu.
Dolaze ovamo razviti se.
U prošlosti to je bilo korisno za njihovu evoluciju
jer je ondje bila sva hrana.
Njihov životni ciklus razvio se
da otplutaju u te akumulacijske zone oceanskih struja,
ali sada je plastika brzo uvedena u njih
pa to nazivamo ekološkom zamkom.
Kornjače su zarobljene u svojoj evolucijskoj povijesti.
Moraju ići u najzagađenije dijelove svijeta kako bi se razvile.
Mogućnost da odem i vidim koliko ih je ondje
u tim ključnim razvojnim staništima,
gdje rijetki imaju priliku uzeti uzorke, vidjeti ih,
bit će vrlo...
Zanimljivo, ali i zabrinjavajuće.
Radim za TOMRA-u, norvešku tvrtku.
Radim sa svime, od statistike recikliranja
i podataka o okolišu do putovanja poput ovih.
I radim s drugim ljudima širom svijeta.
Razgovaramo o sustavnim promjenama
koje će zadržati plastiku pod kontrolom da ne završi u oceanu.
Vrhunac mojih zadnjih 48 sati
jest da se nisam nikad bojala piti vodu i ići na WC,
ali osim toga bilo je čudesno.
A kad sam prijateljima spomenula žensku posadu, rekli su:
Što? Je li to uopće moguće?
Odgovorila sam: Pričekajte i vidjet ćete.
TREĆI DAN 500 milja do ruba oceanskog vrtloga
Kako se osjećate zbog nadolazeće oluje? -Uzbuđeno!
Uplašeno! -Spremno!
Uzdravlje!
To je bilo suludo. Lice ti je bilo osvijetljeno.
PETI DAN 300 milja do ruba oceanskog vrtloga
Siri, vrijeme je za tvoju stražu.
Sinoć sam se prvi put osjećala malo nervozno i uplašeno.
Mislim da sam shvatila da smo na brodu usred oceana
i da smo same. Ako nešto pođe po zlu, morat ćemo se same izvući.
Što se ovdje događa? -Nisam sigurna.
Zamoljena sam da pomognem popraviti nešto, ali ne znam što.
Kompresor hladnjaka, koji je ovdje, povremeno lupa.
Mislimo da je ostao bez sredstva za hlađenje.
Treći put jutros pokušavam ga popraviti,
ali budući da smo nagnute, letim na onu stranu.
Ja sam bila klin. -Jen me drži na mjestu.
Kakva je prognoza? -Niski tlak oko San Francisca.
Tjera puno vjetra u ovaj dio Pacifika.
Pokušavamo mu pobjeći, ostati ispred njega
prije nego što dođe iza nas i doći do mirnog dijela
kako bismo se mogle baviti znanošću.
ŠESTI DAN 150 milja do ruba oceanskog vrtloga
Kopno smo zadnji put vidjeli prvi dan.
Od tada smo viđali samo ptice i puno leteće ribe.
Jesi li vidjela plastiku? -Da, osobito jučer.
Primijetila sam da stalno pluta.
Vidi se da ima ovolikih komada. Ima i većih stvari, poput kanta.
I manjih fragmenata. U pet minuta vidjele smo 11 komada plastike.
I to je bilo dok smo jele. Nismo pazile na vodu.
Ali vidjele smo ih kako plutaju u blizini.
Vidjele smo boce, velike komade kutija. -Da.
Manje komade za koje ne znamo od čega su, puno omota.
Nije dobar znak za ono što ćemo vidjeti.
Pripremala sam se za puno plastike,
ali nisam bila spremna vidjeti plastiku
u ovoj količini tako brzo i u ovakvom stanju mora.
I dalje smo pod kutem od 45° pa se ne možemo baviti znanošću.
No već vidimo plastiku, što bi bilo sjajno
da možemo uzeti uzorke u kante i mreže,
ali ne možemo staviti opremu u vodu zbog stanja mora.
Nismo vidjele kopno
ni druge brodove. Odakle dolazi?
Imamo albatrosa. Došao je pozdraviti.
Radije ga ne bih vidjela ovdje
jer znate da se spuštaju na površinu oceana u potrazi za lignjama,
a one izgledaju isto kao ovi bijeli komadi plastike
koje vidimo na površini oceana.
I znate da uzimaju te komade plastike i nose ih ptićima.
SEDMI DAN Rub oceanskog vrtloga
Stigle smo do Sjevernopacifičkog oceanskog vrtloga!
Ne bi trebalo biti ovako grubo,
ali budući da smo na području s velikom vjerojatnošću plastike,
kao što smo vidjele unatoč stanju mora,
želimo probati baciti mrežu.
Ovo je naša rešetka od 333 mikrona.
Spajamo je za kraj mreže.
Učvrstit ćemo je ovim kopčama da ne ispadne kad bude u vodi.
Ovo je dio koji će skupljati uzorke.
Koćarit ćemo.
Bacit ćemo mrežu u obliku raže da pogledamo uzorke s površine
i skupimo podatke o kontaminatima.
Vidjet ćemo koji se kontaminati lijepe za površinu plastike
i raste li što na njoj.
Lijepo je što je stalo.
Mora se spustiti s ovom stranom nagore.
Poguraj na mjesto, a Rowan će pustiti u isto vrijeme.
Zbilja izgleda kao raža! -Super! Sada moramo čekati 30 minuta.
Dobar je osjećaj baviti se znanošću. -Znanost!
Moramo biti što točnije s tempiranjem
da dobijemo istu dužinu uzoraka za svako dnevno koćarenje.
Ne mogu vjerovati koliko komadića vidimo sad kad je brod usporio.
Prolaze svake sekunde. -Vidim ih sve više i više.
Svugdje su. Mi smo usred njih.
Svaki je dio oceana na našem planetu povezan.
Plastika koju vidimo ovdje možda je potekla iz središnje Amerike,
možda je potekla iz Japana.
Nije bitno gdje plastika uđe. Može završiti bilo gdje.
Pokušavamo otkriti koliko je plastike na površini oceana,
kako utječe na morski život
i koje su toksične implikacije te plastike ovdje
i kako utječe na nas, naša tijela i naše zdravlje.
Zadivljujuće je što pluta u 3000 m vode.
Pokušat ćemo izbrojiti i klasificirati vrste plastike.
Znate da smo propustile rešetku kroz sito.
Imale smo tri sloja sita. Ovo su veći komadi plastike.
Ovi su srednje veličine, a ovi su najmanji.
Morat ćemo ih pogledati pod mikroskopom.
Gledat ćemo u makro i mikroplastiku.
Mikroplastika je manja od pet milimetara,
a makroplastika je veća od pet milimetara.
Gle, riba. -Da, ribica!
Podijelili smo je u kategorije.
Prva su peleti. To su sirovine za plastiku.
Prije nego što ih pretvore u druge proizvode.
Iduća su kategorija niti.
To je nešto što je možda poteklo od uža.
Mali komadi uža.
Zatim fragmenti, što su tvrđi komadi plastike.
To je većina naših uzoraka.
Film je materijal za vrećice, fleksibilniji je.
A pjena je polistiren, ali nismo ga pronašli.
Rijetko ga ima na površini jer...
Kad polistiren uđe u morsku vodu, potone na dno zbog rupa.
Na dno!
Idu unutra.
Zaboga! -Doviđenja!
Ovdje držim uzorke.
Ovdje ima sve više velikih komada plastike.
Neprestano dolaze. Čudesno!
Vidjela sam veliki dio mreže, nešto što je izgledalo kao pola kante.
Nalazimo se na jednom od najizoliranijih dijelova planeta
i svuda oko nas u vodi vidimo plastiku.
Svakih nekoliko sekunda nešto prođe pored broda.
Ovo je zadnji, najsitniji sloj mreže.
Ne vidi se sva plastika golim okom,
ali čak i sad vidim sitna, tanka plava vlakna.
Plutaju. -Od ribarskih mreža?
Možda ribarska mreža, možda uže, možda je nečiji flis koji su oprali.
Na brzinu ćemo porazgovarati o onome što se danas dogodilo.
Znanost...
Tko još nije pogledao?
Danas je uzburkano
što znači da je dosta plastike potjerano ispod površine.
Ne pluta sva na površini. Puno te plastike već tone.
U ovim uzorcima ima više plastike
nego što smo otkrili u drugim oceanskim vrtlozima.
Zamislite da stavite rendgenske naočale i vidite sve te komadiće.
Zamislite da ih vidite kao mala svjetla. Kako bi izgledalo?
Kad ih imamo stotine u samo jednom uzorku.
Osjećati da smo usred ničega i vidjeti toliko otpada...
Zaprepaštena sam što smo toliko izvukli,
osobito kad je more ovako ludo. Mislim da je to porazno.
Onaj dio odjeće, poliestera i koliko toga odlazi u odvod.
Kad opereš flis, koliko komadića mikroplastike ode u odvod?
To je posve drukčija razina. Uopće se ne vidi golim okom.
To su stvari koje si smatrala nevinim.
I jeftin je...
U jednu ruku, to je jeftini materijal,
ali u drugu, vraški je skup, kao što vidimo ovdje.
Vani je divlje, ali zadivljujuće. -Jest?
Zora će biti čudesna.
Valovi su golemi. -Osjećam.
Kako smo išli sve dalje na pučinu, počela sam bolje upoznavati žene
i sve su imale svoje priče i razloge za dolazak ovamo.
Prije šest godina dala sam otkaz na poslu,
promijenila sam studij, napustila svoj stan, prekinula s dečkom
i preselila se na Havaje da studiram industrijsku ekologiju,
znanost iza cirkularne ekonomije,
jer sam htjela naučiti više o klimatskim promjenama
i kako naš način života utječe na planet.
Volim ocean. Ovo je iz Norveške.
Ovo je iz glavnog grada Osla, gdje živim.
Sada je moj posao strateško dizajniranje i volim istraživati.
Ovo sam ja.
Sada želim istražiti svijet i prilike.
Imam puno ideja o iskorištavanju svojih vještina
na bolji način nego što ih koristim sada.
Odrasla sam na otoku Manu.
Bio je posebno mjesto za odrastanje i drago mi je što sam odrasla ondje.
Ovo je moja obitelj.
Ovo je moja mama. Ona je najdivnija žena koju možete upoznati.
Oprostite! Ne znam zašto plačem.
Izgradila je divan život za nas.
Nikad nismo imali novca, ali ona je...
Išli smo na doručak, jeli pahuljice na plaži ujutro na putu za školu
ili bismo uskočili u vodu kad je bilo moguće.
Mislim da sam uvijek imala puno toga izvan svojega svijeta.
U školi sam bila možda malo čudna.
Išla sam svojim putom. Govorila sam da ću se baviti znanošću.
Odgovorili bi mi: Puno si se bavila umjetnošću.
Bila sam odlikašica iz umjetnosti, fizike i tekstila.
Nisam bila spremna za znanost. Rekli su: Nismo sigurni.
Imala sam jednog nastavnika. Rekao mi je da probam,
da nema nikakve štete ako probam.
I jesam. Počela sam studirati oceansku znanost.
Prvo predavanje, prvi tjedan, sjedila sam ondje i pomislila:
Da, ovo je baš ono što želim raditi do kraja života.
Kliknulo mi je u glavi i osjećam se sretno.
Ne smijemo omalovažavati traženje onoga što volite i želite raditi.
Jedan, dva, tri!
Dobila sam e-mail od muža pa sam vrlo uzbuđena.
Rekao mi je da je odveo djecu na jedrenje na jezero Ontario
i da su djeca odlučila uzeti uzorak vode iz jezera.
Ponijeli su mikroskop. Imitiraju ono što mi radimo.
Znaš onu djecu kopiraju mamu, nose štikle i šepure se?
Tvoja kopiraju mamu sitom i kantom vode. Čudesno!
Provode eksperimente. Super!
Prvo, za sebe volim reći da sam mama
jer kad postanete mama, uvijek ćete biti mama
i to je nešto što uvijek ide s vama.
Rodila sam četvero djece u četiri godine.
To nije bilo jako pametno, ali katkad nas život iznenadi
i blizanci su bili takvo iznenađenje.
Agronomija je za mene podučavanje najboljim praksama
za životinje, biljke i tlo.
To je bila moja strast, znanost poljoprivrede.
Uspjela sam biti profesorica pet-šest godina.
Studenti su bili idući naraštaj farmera.
I dalje imam znanstvenu pozadinu, taj interes, tu strast.
Pomagat ću s plastičnim zagađenjem.
Bit će najbolje kad se povežem s ljudima i dijelim.
Kad znate da vam je stalo
i kad vam je stalo, možete promijeniti svoja djela.
Mi smo prvi proizvođači boca od oceanske plastike.
Kao dizajnerica htjela sam ispričati ovu priču
i objasniti ljudima da radimo čudesnu stvar.
Podignimo svijest. Ključno je podignuti svijest
i pobrinuti se da kupci počnu razmišljati i promijene svoj stav.
Da se zapitaju odakle je ova plastika, zašto je ovdje,
zašto tako izgleda.
OSMI DAN Središte oceanskog vrtloga
SJEVER TIHOG OCEANA
Izgleda kao nešto veliko. Nešto plastično?
Ne znam što ćemo vidjeti. -Snažno udesno.
Ako izgubimo brzinu...
Znanstvenika Maksimenka, za kojeg malo radimo,
zanimaju invazivne vrste.
Ovi komadi otpada, kad plutaju oceanom,
ponašaju se kao umjetni koraljni greben
jer su mreže ili komadi otpada savršena prilika
za rast mnogih manjih organizama.
S vremenom dobijete pravi oceanski hranidbeni lanac
koji funkcionira na velikoj mreži.
Zanima ga kako to znači da obalna vrsta iz Japana
može prijeći cijeli ocean i doći negdje gdje ne bi trebala biti.
Dao nam je jedan od svojih satelitskih odašiljača.
Kad uklonite magnet, počet će odašiljati.
Radi s NASA-om na nadzoru i praćenju ovih bova dok se kreću.
Moći će pratiti kako pluta u oceanskim strujama.
Također će poslati veliki brod da je pokupe
i proučavat će vrste koje rastu na njoj.
Karine, pripazi na morske pse!
Noge uvis, dame!
Imamo mrežu! -I dalje izgleda dobro? -Da.
Kakva je temperatura? -Krasna je.
Namjestile smo odašiljač.
Sada vidimo kako se udaljava s odašiljačem na sebi.
Moći ćemo je pratiti satelitom.
Sada čekamo mrežu.
Zatim ću staviti rukavice jer ne smijem ništa dirati.
Pripremit ću se za psihički i fizički izazov
prelaska preko broda bez dodirivanja ičega.
To je jako teško. Srećom, Siri će me podignuti.
Godine 2014. prešli smo Atlantik
i kad smo odnijeli uzorke u laboratorij,
svi su bili neupotrebljivi.
Bili su previše kontaminirani.
Od broda, odjeće, svakakvih stvari.
Tijekom godina prilagodili smo protokole.
Drukčije skupljamo uzorke da uklonimo i izbjegnemo kontaminaciju.
Ovo izgleda pojedeno.
Ova mala epruveta... Kad odradimo koćarenje,
pregledamo uzorke i vidimo komade sa stvarima koje žive na njima...
Ako izgledaju zanimljivo ili kao nešto što nismo vidjeli, ubacimo.
Ona će sekvencionirati DNK
i otkriti koji organizmi žive na plastici.
Rowan, kako se zove? -Morski plankton.
Jedna vrsta planktona. Super je i vrlo bitan.
On je na vrhu lanca. Ako izumre, izumrijet će i sva morska stvorenja.
To mi je rekla znanstvenica. Zato su super.
Budući da je plastika jako mala
i pomiješana s organskim tvarima na površini oceana,
mnogo je životinja zamijeni za hranu.
Ulazi u njih što znači da mogu uginuti od gladi
jer imaju previše plastike u želucu.
Ne mogu unijeti dobre hranjive tvari.
Ali ta plastika također je proizvedena s kemikalijama
i stoga se druge kemikalije lijepe za nju.
I to ulazi u hranidbeni lanac.
Neka plastika, kad je proizvedena,
proizvedena je s određenim kemikalijama
koje su im dodane da postane fleksibilnija
ili da bude otpornija na vatru.
I sada znamo da su mnoge od tih kemikalija bile vrlo otrovne.
I vrlo štetne za ljude i morski život.
Postoje dokazi da ih guta čak i plankton.
A kad plastiku jedu vrste na dnu svakog hranidbenog lanca,
pojave se implikacije za veći morski život
i za nas jer mi smo na vrhu hranidbenog lanca.
Mi jedemo ribu koja bi mogla biti kontaminirana
štetnim i toksičnim kemikalijama iz plastike.
JEDANAESTI DAN Središte oceanskog vrtloga
Jadna riba.
Pregledat ćemo utrobu. -A ostatak...
Imat ćemo fini shashimi večeras. -Jesi li ti vegetarijanka? -Nisam.
Voliš li tunu? -Volim li tunu? Obožavam je.
Sirovu? Kuhanu? -Tunu? -Da? -Obožavam je.
Bi li je voljela da saznaš da ima plastike u njoj? -Vjerojatno ne.
Nadam se da nećemo pronaći plastiku.
Kad ćemo je jesti, Anna? -Za nekih sat vremena.
Sushi! -Imamo dvije vrste sushija.
Soj, đumbir, sezam.
I limun i češnjak.
Izvrsno je! -Sushi ne može biti svježiji od ovoga.
Možeš li nam objasniti što ćeš raditi? -Ovo je dio jetre.
Skinut ću ga da vidim što radim malo bolje.
Pogledajte ovo.
Što je to? -Oštećena jetra.
Tu još nismo jele? -Ne, jesmo. -Jele smo je za ručak.
Mogle bi skupiti puno tih toksina o kojima govorimo.
Ima puno kemikalija u našim oceanima,
organskih zagađivača, stvari poput retardanata,
fluorovih spojeva i pesticida.
Kad dođu u dodir s komadom plastike, mogu se zalijepiti za površinu.
Ne želimo te kemikalije u sebi.
A budući da su ustrajne, nikad ne odu.
Ispitala sam svoju krv na 35 kemikalija
koje je UN zabranio zato što su otrovne za ljude i okoliš.
Od tih 35 kemikalija pronašli smo njih 29 u mojem tijelu.
Te kemikalije uzrokuju rak ili ometaju endokrini sustav.
Imitiraju naše hormone
i sprječavaju da te važne kemijske poruke putuju po našem tijelu.
Osobito nama ženama.
Tijekom trudnoće ti su hormoni ključni.
Možemo ih prenijeti našoj djeci preko poroda i dojenja.
Bok! Ja sam. Ne znam zašto snimam ovo
jer nećeš primiti dok ne dođemo na kopno.
Ali jako mi nedostaješ i ne mogu prestati razmišljati o curama.
Kad sam ih rodila i hranila ih...
O onome čemu će biti izložene u životu.
I što će im to učiniti.
Danas ima puno plastike.
Postaje sve gušća. Skoro poput guste magle,
ali to je plastična magla.
Teško je to opisati riječima,
ali je također teško opisati slikama i videom jer je sve maleno.
Iako postoje i golemi komadi. -Da. Sally je nekidan vidjela stolicu.
Imala je sve četiri noge. Dokazi ljudi svugdje.
Mislim da se radi o bacanju.
Kad ljudi nešto bace, ovdje završi.
Ne nestane. Živi na našem planetu, u našim oceanima.
Na ovom vrlo izoliranom mjestu. -Ovdje čista razina svega
čini još više...
Ne znam je li više nestvarno ili stvarno.
Ne znam je li... -Nadrealno je. -Nadrealno? -Ovo je vrlo nadrealno.
Preplovile smo stotine milja kroz ovaj dio mora.
Kad pogledam ovdje sada,
iz onoga što smo ulovile mrežom i prema onome što vidim,
znam da svaki centimetar ovog oceana ima komad plastike u sebi.
Ali ne vidimo ih.
Nalazimo se 800 milja od kopna
i ovaj malecki kupa se u komadićima plastike.
Upravo žvače.
Bože dragi! Ima jako puno plastike. -Gdje je rešetka?
Nalikuje na zupčanik.
Ili poklopac. Možda je poklopac. Bože dragi! Pogledajte!
Zar to nije užasno? -Vide se ribice.
Rekla bih da ima više od tisuću komada. -Zbilja? -Da.
Okružene smo. -Znam.
U svakom smjeru u kojem pogledamo vidimo komad plastike.
Zbog toga mislim da su ti komadi dijelovi različitih stvari
koje su završile u oceanu.
Zamisli koliko se stvari moralo raspasti za toliko komadića.
Ne mogu vjerovati. -Mislim da smo pronašli mikrokuglicu.
To je kuglica iz kozmetike. -Sitna je. -Jedva se vidi.
Zaljubila sam se u rad s kornjačama.
Kad počnete raditi s njima na plažama za gniježđenje,
shvatite da ste pored dinosaura.
Postoje tako dugo da neće evoluirati dovoljno brzo
da podnesu sve te stvari koje stavljamo u okoliš.
Neće moći evoluirati dovoljno brzo da prepoznaju kako nije hrana.
Da svi sutra prestanu koristiti plastiku, bi li to učinilo razliku?
Sada je ima jako puno u okolišu.
Ali moramo poduzeti nešto sada jer će se samo pogoršavati.
Onda možemo pokušati razumjeti kakvu će štetu počiniti
i pokušati je ublažiti.
Da, nešto se mora dogoditi sada.
Pronašle smo najgori uzorak dosad.
Shvatila sam da je problem drukčiji od onoga što sam očekivala.
Čišćenje ovoga skoro je nemoguće.
Mnogi zamišljaju da je Veliki pacifički otok smeća
otok od smeća koji mogu prehodati,
ali mislim da je šokantnije vidjeti ovako malu plastiku.
Razmišljam koliko sam plastike upotrijebila u životu.
Ja sam samo jedna osoba, a ima toliko plastike na planetu.
Mi smo...
Ova točkica ovdje.
Prešle smo vremenske zone prije dva dana.
Na ničijoj zemlji smo. -Da. Ovdje.
Lijepo vrijeme za rad. -Da, divno vrijeme.
Sjajno za terenski rad.
Lagano, toplo, suho.
Ovdje je teško, zar ne? -Jest.
Mislim da smo sve udarile u zid.
Svu ovu plastiku ovdje ne možemo počistiti.
Komadi su jako mali, ima ih jako puno i stopljeni su s morskim životom.
Stoga posao počinje na kopnu.
Plastika.
To je bilo čudesno!
Tirkizne sjene.
Tako zabavno. Tako puno života. -Da.
Ne postoji jedan odgovor,
ali ljepota je u tome što puno toga možemo učiniti.
Osmislit ćemo sva moguća rješenja kojih se možemo sjetiti,
rješenja koja bi mogla spriječiti da plastika završava u oceanima.
Porezne olakšice? -Ili oporezivanje plastike.
Ili smanjenje poreza na ostalo.
Već vidimo to. U podosta zemalja možete uvoziti papirnate
i biorazgradive vrećice, ali o tome možemo kasnije.
Za njih nema poreza,
a za uobičajene plastične vrećice plaćao bi se visoki porez. Na uvoz.
Neke od najvećih tvrtka poput Tesca, Co-opa
i Marks & Spencera trebaju imati više proizvoda bez ambalaže
kako bi ljudi mogli donijeti tu odluku.
To je važna stvar. Nije bitno koliko ste etični.
Ako zaboravite ručak i odete u prodavaonicu,
sve će biti prekriveno plastikom. -Da. -Pitat ćete se što učiniti.
Što će trebati da supermarketi odustanu od ambalaže?
Što moramo učiniti za to? -Sve se svodi na zakone i popularnu kulturu.
Popularna kultura mora nadahnuti zakonodavstvo
što će onda natjerati velike supermarkete na promjenu.
Ja bih spomenula da u Sloveniji
i u balkanskim državama imamo tržnice.
Umjesto odlaska u market i kupovanja plastike,
možemo pronaći sve na tržnicama i vrlo je jeftino.
Treba nam i bolje sortiranje.
Jedan od problema jest cijena plastike
jer je nova plastika jeftinija od reciklirane.
Trenutno ne plaćamo trošak izvlačenja materijala iz tla,
pretvaranja u plastiku, proizvodnje u nešto
i vraćanje u izvorni izvor.
Dođemo samo do tu i zato se čini tako jeftino.
Ali ako odradite puni životni ciklus, plastika bi postala skuplja.
Kad sam upoznala TOMRA-u, tvrtku za koju sada radim
kao stručnjakinja za cirkularnu ekonomiju...
Mi recikliramo. Imamo aparate koji primaju spremnike za piće,
boce, kutije i tetrapake od mlijeka.
Plaćate polog, što je često zakon.
Zatim vam vrate polog. Taj resurs ima vrijednost.
To je korisno u sprječavanju bacanja.
U Njemačkoj imaju sustav neko vrijeme.
Imaju povrat boca i limenka od 97%.
Ako ja ne recikliram i bacim u smeće, netko će pokupiti
jer taj materijal ima određenu vrijednost
i lako ju je dobiti kad odete do aparata i dobijete novac.
Zato imate visoke stope recikliranja.
Ne zato što to svi u Njemačkoj i Norveškoj rade,
već zato što ta vrijednost osigurava da se vrati gdje pripada.
To je zanimljivo jer recikliranje nije samo recikliranje.
Možete reći da je spaljivanje smeća recikliranje
jer je recikliranje energije,
ali ovakav sustav održava plastiku odvojenom od ostaloga
pa ne postane kontaminirano. Onda možete zadržati tu visoku kvalitetu.
Možete reciklirati bocu za bocom.
Ne morate koristiti novu plastiku.
Mi u UK-u govorimo o recikliranju tako da...
Mi ne recikliramo, već umanjujemo.
Pretvaramo plastične boce u odvodne cijevi ili tepihe.
I dalje je linearan postupak.
Te stvari ipak završe na deponiju. Nije boca za bocu.
I riječ recikliranje treba rebrendirati
jer u ovom trenutku mislimo da je to recikliranje.
Složila bih se s izjavom da takvo recikliranje nije odgovor.
Spomenula si bioplastiku. -Da.
Puno je toga pogrešno s njom.
Brže se raspada u mikroplastiku, a onda se ne razgrađuje.
Samo se brže raspada u manje čestice
što će onda biti progutano i otići u okoliš.
Ako uđe u tokove recikliranja,
oštećuje plastične proizvode koje se može reciklirati.
I vrlo je teško prepoznati razliku između biorazgradive plastike
i uobičajene plastike. Kako bi ljudi trebali znati mogu li je reciklirati?
Uz sve ovo što je Rowan spomenula...
Meni je najteže shvatiti golemi energetski krug.
Čak i da djeluje, čak i da uložimo milijarde
u sustave komercijalnog kompostiranja umjesto reciklažnih sustava
i sve to profunkcionira, i dalje zauzimate zemlju za uzgoj nečega,
trošite gomilu energije. Znate što je potrebno za takav uzgoj.
Onda stvarate plastične pelete, prevozite ih,
pretvarate ih u šalice, vozite u supermarket,
koristite deset minuta i onda vraćate u tlo.
Iz znanstvenog kuta... Mislim da zasad ne razumijemo dovoljno.
Sve je teže pronaći ljude spremne financirati ovakvo istraživanje.
Ljudi zahtijevaju odgovore, ali nemamo novca za rad.
Ja vjerujem da je loptica na industrijskom terenu
jer oni proizvode sve te materijale.
Jako je bitno zadržati interes stanovništva za ovo.
Ali to ćemo uspjeti samo brzim napretkom.
I korištenjem dizajna da postane poželjno, zar ne? -Točno.
Mora biti seksi. -Mora zadržati zamah i biti seksi.
Neka kupci požele i zahtijevaju.
Ako možete napraviti nešto bolje, ljudi će ići prema tome
i to će posramiti ostale tvrtke koje to ne rade.
Trenutno stvaram lijepu ambalažu
da bi ljudi kupovali proizvode.
Ovo iskustvo bilo mi je emocionalno.
Kad smo izvukle mrežu i vidjele toliko plastike...
Više od tisuću komadića u jednom malom uzorku.
Plakala sam. To je utjecalo na mene.
Ne mogu to poništiti. Nešto se promijenilo u meni.
Ne mogu živjeti od ukrašavanja plastike.
Moram živjeti od stvaranja rješenja za problem plastike.
To je nešto... Da, promijenilo me.
Svi imaju nešto čudesno i jedinstveno u sebi.
Da, svi možemo smanjiti potrošnju,
moramo imati veliki utjecaj na svoj život i živote onih oko nas,
ali ja sam spremna za više. Moramo povećati ulog.
Ako želimo vidjeti pravu promjenu, moramo otići na višu razinu
i moramo upotrijebiti stvari koje nas čine briljantnima
i riješiti problem.
Imamo čudesnu razinu svijesti
i veliki je izazov kako to pretvoriti u djela.
A za to nam treba vojska.
Treba nam vojska ljudi i ljudi iz svih disciplina.
MOLIM VAS DA ME PROBUDITE KAD VIDITE KOPNO
Mislim da ćemo danas vidjeti kopno prvi put nakon 19 dana.
Ovo je međunarodna morska granica, a ovo je Kanada!
A onda opiši miris. -Da, kako miriše? -Osjećam miris...
Ili je kopno ili zahod.
Michelle, kako tebi kopno miriši?
Pogledajte. Vidi se obris.
Kopno! -Kopno!
Putovanje je bilo nevjerojatno.
Tek kad ste ovdje shvatite koliko ste dana putovali oceanom u brodu
i iskusite izoliranost ove regije.
Tada uistinu shvatite da smo to mi učinile.
To je poruka koju ću odnijeti kući,
da moramo učiniti više da zaštitimo morski okoliš
i zaustavimo da se ovakve stvari događaju.
Puno sam naučila od svih. Sve su stručnjakinje u svojem polju.
Sve smo lijepo surađivale.
Njihova me snaga motivira.
To je jedna od onih situacija
gdje okruživanje ljudima koji čine velike stvari
može motivirati i vas da činite velike stvari.
Sea Dragon, ovdje kontrola prometa. Čujete li me?
Da, čujemo.
Želim potvrditi da ste na putu za Vancouver.
Točno. -Koja je bila vaša zadnja luka?
Honolulu na Havajima.
Kopno, kopno, kopno!
Što vidimo? -Eno kopna, eno kopna, eno kopna!
Ovo je sve kopno! Svugdje!
Zdravo! Ja sam.
Ne mogu vjerovati da nismo razgovarali tri tjedna.
Moram ti štošta reći.
Što je ono?
Sidro ide dolje!
Uspjele smo!
20 dana na moru, 180 noćnih sati
i 2688,4 nautičke milje.
Znanstvena ekipa odlazi!
Hasta la vista!
Milijuni tona plastike izgube se u okolišu svake godine.
Zagađuju cijeli planet, od arktičkog snijega do najdubljih oceana.
Jedan uzorak ukazuje da bi moglo postojati
pola milijuna plastičnih fragmenata po četvornom kilometru
na površini Sjevernopacifičkog oceanskog vrtloga.
Od ekspedicije studije su pokazale da konzumiramo mikroplastiku
i otrove bez znanja preko hrane, vode i zraka koji udišemo.
Zasad se ne zna što to znači za ljudsko zdravlje,
ali je gotovo sigurno da mijenja način funkcioniranja naših tijela.
Uzorci koje je prikupila posada
poslani su znanstvenim projektima širom svijeta
i pomažu važnim istraživanjima da bismo razumjeli
različite aspekte naše plastične krize.
Znanje donosi moć.
X bilijuna mikroakcija stvorilo je problem
i mikroakcije će ga riješiti. Emily Penn.
Promjena počinje sada.
Bila sam šokirana. Radila sam na ovome deset godina,
ali pronašli smo više plastike u sjevernom Pacifiku ove godine
nego u svim mojim drugim putovanjima.
Mislim da mora poteći od svih dijelova društva.
Treba nam akcija odozgo, ali i od ljudi.
Ljudi moraju pokazati da im je stalo do problema i da također djeluju.
Ribe misle da je hrana pa pojedu plastiku.
Plastika zaglavi u njihovom želucu i crijevima.
Možete vidjeti pticu sa želucem punim plastike.
Albatros je kružio je iznad nas. Bio je to čudesan trenutak.
A ovdje možete vidjeti web-stranicu.
U TOMRA-i znamo da je otpad staromodni koncept
i da je zapravo resurs za nešto novo.
Kad odete do aparata, vratite bocu ili limenku
i dobijete polog natrag, to je krasan primjer cirkularne ekonomije
jer doslovno uči ljude vrijednosti otpada na vrlo konkretan način.
Osjećam se moćno jer mi potrošači...
Industrija nas naziva potrošačima.
Imamo mogućnost glasanja novcem.
Zbilja imamo moć jer se oni obraćaju nama
da vide što želimo, gdje je rupa u tržištu koju želimo da ispune.
Dijeljenje priča snažan je način mijenjanja mišljenja
i dobar način podržavanja poslova i ciljeva koji čine dobro.
Ne postoji jedno rješenje.
Moramo gledati u sve, na različite načine prilagodbe.
Bilo dizajnom, istraživanjem, tehnologijom,
promjenom politike... -A vi ste filmašica.
Snimate film za kampanju.
Eleanor, puno vam hvala na dolasku. -Hvala.
Mreža koju je posada označila
izvukao je 336 dana kasnije Institut za oceanska putovanja.
Proputovala je 2378 milja.
Za više informacija o znanosti
i načinima da budete dio plastične revolucije
posjetite www.xtrillionfilm.com.
Za Rosu, Ninu, Vincenta, Gabriela, Charlieja, Tommyja i Violet.
Vi možete promijeniti svijet.
Prijevod DOBBIN