Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mamma!
Jeg kommer!
Det er pappa.
Han filmer.
Hvor gammel er du, Nini?
Halvannet år. Hvor gammel er du, Rosa?
Tre. Tre og et halvt.
Hva er din spesielle frokost?
Sjokoladedryss og frokostblanding.
-Er du klar til å dra? -Nei, jeg vil ikke dra.
STORBRITANNIA
HONOLULU PÅ HAWAII
Jeg har alltid laget filmer om folk-
-og miljøet, og hvor uløselig forbundet vi er.
Jeg har filmet i over 30 land,-
-i noen svært utfordrende og farlige situasjoner.
Men dette er min største utfordring så langt.
Hei sann. Jeg er fremme.
Det er mitt på natten, og jeg er på vei til pensjonatet.
Jeg føler meg ganske nervøs for å treffe alle i morgen-
-og for det som venter. Jeg skal få meg litt søvn nå. Glad i dere.
Et mannskap bestående av kun kvinner skal krysse det nordre Stillehavet...
...på et månedslangt forskningsoppdrag.
De skal evaluere plastens ødeleggende effekt på verdenshavene.
Reisemål: Søppelfeltet.
De skal seile gjennom det tetteste opphopningsområdet-
-med søppel på planeten.
Kvinnene om bord Sea Dragon skal studere påvirkningen-
-plastforurensning har på livet i havet-
-til giftstoffer i plast og i kroppene våre.
Dette søppelfeltet er nærmere oss-
-enn den største landmassen.
Britiske Emily Penn er skipsfører og ambassadør for Sky Ocean Rescue.
Emily Penn er medgrunnlegger av eXXpedition...
Vi snakker med Emily Penn.
God morgen, Emily.
Emily, du har forsket på skadevirkningene plast har hatt-
-på havet, i mange år.
Vi prøver å forstå påvirkningen plasten har-
-på havet, miljøet og også oss.
Med slik en kvinnefokusert sak-
-ville jeg takle utfordringen med en besetning bestående kun av kvinner.
Hva føler du om den forestående reisen?
Jeg er veldig spent, men også ganske nervøs.
Vi jobber med ti ulike vitenskapelige prosjekter om bord-
-sammen med andre forsknings- institusjoner og universiteter.
Jeg heter Rowan, og jeg er en av forskerne om bord.
Dette er en veldig stilig sporingssender som vi skal feste-
-til en av de store avfallsbitene vi finner i søppelvirvelen.
Det jeg ønsker å oppnå med turen er å se fantastisk ny forskning,-
-men også at kvinnene om bord vil begynne å forstå-
-hva de kan gjøre på land. Besetningen er fantastiske kvinner.
De er forskere, journalister, kunstnere, filmskapere og kreatører.
-Men de er ikke sjøfolk. -Hvordan jeg føler meg?
Det er mange ulike følelser, og ikke bare gode.
Dette vil bli en utfordring for meg.
Jeg blir sjøsyk, jeg skal være borte fra familien i en måned.
Jeg er ganske redd for å sulte, og jeg engster meg også for å seile.
Vi skal krysse det nordlige Stillehavet-
-langs en rute som ikke vanligvis følges, for å krysse virvelen,-
-denne store malstrømmen av hav- strømmer som plastavfall dras inn i,-
-og forblir i, derav navnet: "Det store søppelfeltet i Stillehavet".
Et par av mannskapet er sjøfolk, men resten av oss er valgt-
-fordi vi er eksperter på våre felt, ikke på grunn av vår seilererfaring.
Jeg heter Kristine, og dette vil bli mitt ringe hjem i tre uker.
Dette er nytt for meg.
Jeg har bare seilt i en bukt i en time.
Så å være i det nordre Stillehavet i tre uker-
-vil bli et helt nytt og spennende eventyr.
-Hvilken køye er din? -Denne. Nummer sju.
Hvem deler du rom med?
Det er drømmelaget! Meg, Ana, Kristine og Karine.
-Og noen andre. -Nei, Kristine er her.
-Så kanskje det er Siri, da? -Her er de.
-Vi får se. -Godt mannskap!
Du vet når du flytter inn i en ny leilighet,-
-og du må undersøke kjøkkenet og finne ut hvor du vil ha tingene dine.
Hvor du vil ha glassene.
Hvor du vil ha frokostblandingen, krydderne.
Jeg må prøve å finne ut hvor jeg vil ha det.
Jeg har ikke så mange hyller.
Værmeldingen er ganske brutal.
Vi har en vindstyrke på 30 knop som vil treffe baugen.
De kommende dagene vil bli en utfordring.
Dere vil være utenfor komfortsonen.
Vi vil føle oss elendige på denne turen.
Men se på dem rundt deg,-
-pass på hverandre. Det kommer man så langt med.
Hei, jentene mine. Jeg går om bord båten i morgen tidlig.
Det er midt på natten her. Ser dere?
Jeg skal på båten. Kos dere i barnehagen.
Jeg er kjempeglad i dere. Vi ses snart. Stor klem.
For et godt tegn for oss!
Vi drar! Det skjer! Endelig skjer det!
Etter all planleggingen skjer det endelig!
DAG 1 - 800 NAUTISKE MIL TIL STILLEHAVSSTRØMMEN
Hei, Andy. Dette er siste gang vi vil ha dekning-
-før vi kommer til Vancouver om tre uker.
Tenk at jeg ikke vil kunne snakke med deg og jentene på så lenge.
Jeg har møtt de andre kvinnene, og de virker veldig greie.
Jeg føler meg kvalm, og vannet smaker forferdelig.
Jeg klemmer sitronsaft i det for å få det til å smake bedre.
Men vi har ikke så mange sitroner.
Sjøen er mye grovere enn forventet.
Forhåpentlig vil det ikke forhindre oss i å gjøre det vi har planlagt.
Jeg er kjempeglad i dere, og vi snakkes når jeg kommer frem.
Ikke gå, Siri. Du kommer aldri tilbake hvis du går inn der.
Du blir fanget i forskning.
Ja, du blir sittende fast i forskningsskapet som oss.
-Hva skal vi ha til middag? -Jeg vet ikke.
EMBALLASJEDESIGNER
Hva enn vi har som vi må bruke, i en gryte,-
-med tortilla og chilisaus.
Jeg kan ikke forestille meg å lage mat her.
Jeg vet ikke hvordan det vil funke.
Jeg lager ikke mat på fastlandet, så det vil bli...
-Jeg er veldig sjøsyk. -Ja.
Klokken er 04.20 om morgenen.
Vi har rotert mellom tre vaktgrupper.
Jeg er på andre vakt.
Det var flott å legge fra land og forlate øya-
-og se land for siste gang.
Vi prøver alle å bli vant til å være på sjøen.
Vi har vært dreid i en skarp vinkel det siste døgnet.
Og vi har funnet ut hvordan magene reagerer til havs.
Noen med større hell enn andre.
Det var herlig å troppe opp i havna-
-og møte en gruppe som jeg tidligere bare har møtt på Skype.
Opptakten og all forventningen-
-var nok den vanskeligste delen av reisen så langt.
Det er helt ukjent farvann.
Man vet ikke hvor man skal eller hva man driver med.
Pakket jeg de rette tingene? Kommer vi alle til å finne tonen?
Jeg er spent på å se en del av verden som de færreste får se.
Du hører mye om det på nyhetene,-
-men det vil bli utrolig å få se med egne øyne-
-det som skjer i den nordlige stillehavsstrømmen.
Jeg er en emballasjedesigner.
Så jeg må finne ut hvor de emballerte produktene ender opp.
Hvor plasten ender opp, og hva som egentlig skjer der ute.
Jeg krysset denne havstrekningen-
-den første gangen jeg seilte rundt jorden.
Jeg var ikke på utkikk etter plast, men det var da jeg så den.
Hva gjør du, Kristine?
Klesvask!
Livet i 45 graders vinkel.
Kan noen beskrive lukten her nede?
Det lukter som...
...som bederva grønnsaker blandet med...
Det lukter ikke dårlig, eller hva?
Plast ble oppfunnet fordi det var slikt et utrolig materiale-
-som ville vare for evig, og det klarte vi.
Vi har laget et materiale som virkelig varer evig.
Tenk at vi skal til et sted der plast har strømmet inn siden 1950-tallet.
Det er spennende å se på det med forskerbrillene på.
Velkommen til laboratoriet.
Her oppbevarer vi mye av det tekniske utstyret vårt.
-Og her sover og bor vi... -Og resten av tingene våre.
Jeg er forsker innen mikroplast,-
-med fokus på havskilpadder. Jeg har nettopp tatt doktorgrad.
Da jeg startet, var det ingen som forsket på dette.
Vi visste ikke engang at det var et problem for havskilpadder.
Nå er utviklingen eksponentiell.
Det mest relevante for denne turen-
-er at jeg studerte nylig klekkede havskilpadder.
De driver ut fra ynglestrender til pelagiske havsoner,-
-som i stillehavsstrømmen, og de kommer hit for å vokse.
Tidligere var dette fordelaktig for utviklingen deres,-
-for det var der all føden var å finne.
Så livssyklusen deres har utviklet seg-
-til å drive inn i disse opphopningssonene i havet.
Men nå introduseres plast så raskt-
-at vi kaller det en økologisk felle.
Så havskilpaddene er faktisk fanget i et evolusjonært mønster,-
-der de drar til de mest forurensede stedene for å utvikle seg.
At jeg får se hvor mye som er der i disse viktige veksthabitatene,-
-som ikke mange får se eller ta prøver fra,-
-vil bli interessant, men også veldig urovekkende.
Jeg jobber for TOMRA, som er et norsk selskap.
Jeg jobber med alt fra utregning av gjenvinningsstatistikker-
-og miljødata til å være med på ekskursjoner som denne,-
-der jeg jobber sammen med andre mennesker verden over-
-for å diskutere hvordan vi kan oppnå en gjennomgripende forandring-
-der vi holder plasten i en slynge, så den ikke havner i havet.
Høydepunkt fra de to siste døgnene er at jeg aldri har vært så redd-
-for å drikke vann og å gå på do i hele mitt liv.
Men bortsett fra det har det vært fantastisk.
Da jeg fortalte venner at besetningen kun besto av kvinner,-
-sa de: "Hva? Er det mulig?"
Og jeg sa: "Greit, bare vent og se!"
DAG 3 - 500 NAUTISKE MIL TIL STILLEHAVSSTRØMMEN
Hva er i gjære, min kjære?
Hva tenker dere om stormen som er i anmarsj?
Spent!
-Engstelig! -Forberedt.
Beskyttelse.
Det var helt vilt. Ansiktet ditt ble helt opplyst.
DAG 5 - 300 NAUTISKE MIL TIL STILLEHAVSSTRØMMEN
Siri, du skal på vakt nå.
I går kveld var første gang jeg følte meg litt nervøs og redd.
Det gikk nok opp for meg at vi er i en båt,-
-midt ute på havet. Det er oss.
Hvis noe går galt, må vi selv ordne opp i det.
Hva skjer her inne?
Jeg er ikke helt sikker.
Jeg skal hjelpe med å reparere noe, men jeg vet ikke hva.
Så kjølekompressoren, som er her,-
-lager en bankelyd innimellom. Den kan være tom for kjølevæske.
Så for tredje gang denne morgenen prøver jeg å helle i dette.
Men fordi vi er slik i vinkel, havner jeg støtt den veien.
-Så jeg gjør jobben som kile. -Jen kiler meg på plass.
Så hvordan er værmeldingen?
Det er et stort lavtrykk rundt San Francisco.
Det presser mye vind ut i denne delen av Stillehavet.
Vi prøver å seile ifra den,-
-og komme foran den, før den tar oss igjen.
Og komme oss til smult farvann, så vi kan forske litt!
DAG 6 - 150 NAUTISKE MIL TIL STILLEHAVSSTRØMMEN
Så sist gang vi så fastlandet var den første dagen.
Og siden da har vi bare sett fugler og masse flygefisk.
Har dere sett noe plast så langt?
Ja, spesielt i går så jeg at det drev forbi hele tiden.
Du ser biter på denne størrelsen.
Og større ting som bøtter og mindre fragmenter.
Så på fem minutter så vi 11 plastbiter.
Og det var mens vi spiste, og ikke fokuserte på vannet.
Men du kunne likevel se at det fløt forbi.
Vi så flasker,-
-store biter av kasser.
Ja. Mindre biter som du ikke helt ser hva er.
Mye emballasje.
Det lover ikke godt for hva vi har i vente.
Jeg var innstilt på å se mye plast,-
-men jeg var ikke forberedt på å se plast-
-i en så... hyppig forekomst så tidlig.
Og med en slik sjøgang. Vi holder fortsatt en 45 graders vinkel.
Derfor kan vi ikke gjøre noe av forskningsarbeidet som vi vil.
Vi ser alt plast. Det hadde vært flott å kunne hente inn prøver,-
-men vi får ikke utstyret ned i vannet på grunn av sjøgangen.
Siden vi ikke har sett land eller en annen båt, spør man seg:
-Hvor har det kommet fra? -Ja.
Vi har en albatross som har kommet for å si hei.
Jeg skulle helst ikke ha sett albatrosser her.
For du vet at de stuper ned-
-mot havoverflaten på jakt etter blekksprut,-
-som ser likt ut som disse hvite plastbitene-
-som vi ser på havoverflaten.
Du vet at de fisker opp plastbitene-
-og flyr dem tilbake til ungene sine.
DAG 7 YTTERKANTEN AV STILLEHAVSSTRØMMEN
Nå er vi fremme ved den nordre stillehavsstrømmen.
Vi forventet ikke så grov sjø.
Men fordi vi er i et område med stor sannsynlighet for plast,-
-som vi har sett over ripen, selv med en slik sjøgang,-
-vil vi prøve å tråle litt.
Dette er fangstposen vår med en maskestørrelse på 333 mikrometer.
Vi fester den til enden av trålen.
Så fester vi den på plass med disse klemmene,-
-så den ikke løsner i vannet.
Og vi samler prøven i denne.
Kanskje et mindre skrujern?
Vi skal tråle.
Vi bruker en mantatrål til å hente inn overflateprøver-
-og samle inn data over miljøgifter.
Så hvilke miljøgifter adsorberes til plastens overflate,-
-og også om noe vokser på dem.
Greit.
Det er herlig å ha stoppet.
Vi må frakte den til land med denne siden opp.
Vi må nesten dytte den på plass. Og Rowan skal slippe den samtidig.
Det gikk bra.
Den ser faktisk ut som en kjempemanta!
Flott. Nå venter vi i en halvtime.
-Litt mer. -Det føles bra å drive med forskning.
-Forskning! -Forskning!
Forskning!
Vi må være så nøyaktig som mulig med tidtakingen,-
-slik at prøvene vi henter opp hver dag, blir like lange.
Vi ser utrolig mange små biter-
-nå som båten har sakket ned og kjølvannet er borte.
-Det flyter forbi hele tiden. -Ja, jeg ser mer og mer.
Det er overalt. Vi er midt oppi det.
Alle deler av klodens hav er forbundet,-
-og plasten vi ser her,-
-kan ha kommet fra Mellom-Amerika.
Den kan ha kommet fra Japan.
Uansett hvor plasten kommer fra, kan den ende opp overalt.
Vi prøver å finne ut hvor mye plast det er på havoverflaten,-
-hvilken påvirkning det har på livet i havet,-
-og hvilke miljøgiftfølger har det at denne plasten er her,-
-og hvordan påvirker det oss og våre kropper og vår helse?
Vi har det over i en skål.
Det er ganske utrolig at han flyter i 3000 meter dypt vann.
Vi skal nå prøve å telle og klassifisere-
-plasttypene vi har funnet.
Vi silte innholdet fra trålposen.
Vi hadde en sil med tre lag.
Dette er de største plastbitene.
Dette er de mellomste, og disse er de minste,-
-som vi trolig må se på under mikroskopet.
Vi skal se på makro- og mikroplasten.
Mikroplasten er under fem millimeter,-
-og makroplasten er større enn fem millimeter.
-Se, en fisk! -Ja, en bitte liten fisk!
Så vi deler det inn i kategorier. Den første er pelleter.
Dette er plast i råform,-
-før den blir til andre produkter. Neste kategori er line.
Det kan være noe som kommer fra et tau,-
-som små biter av tau.
Så har vi fragmenter, som er hardere plastbiter.
Hovedvekten av prøvene våre tilhører denne kategorien.
Folie er mer som plastposemateriale. Mer fleksibelt.
Og isopor er polystyren. Men vi har ikke funnet det.
Vi finner ikke mye av det på overflaten.
For når polystyren havner i havet,-
-synker den til bunns på grunn av hullene.
Sånn, ja.
Til lensene!
Der kan de ligge.
-Å, herregud. Ha det! -Ha det!
Og der oppbevarer vi prøvene.
Her er det flere og flere store plastbiter.
Det kommer bare flytende. Det er sprøtt.
Vi så et stor garn flyte forbi og noe som lignet en halv bøtte.
Vi er på en av klodens mest avsidesliggende steder.
Men overalt rundt oss ser vi plast.
Med sekunders mellomrom ser vi noe drive forbi båten-
-som vi kan identifisere.
Dette er trålens siste og mest finmaskede nett.
Du kan ikke se all plasten med det blotte øye.
Men selv nå kan jeg se veldig tynne blå fibre der...
...som flyter rundt.
Fra fiskegarn?
Det kan være fiskegarn eller tau.
Det kan være noens fleece-plagg som de har vasket.
Vi skal bare ha en kjapp prat om det som har skjedd i dag.
Vitenskapen.
Bra jobbet, alle sammen. Hvem har ikke fått sett?
I dag er det høy sjøgang, så mye av plasten-
-blir faktisk dyttet under overflaten.
Alt flyter ikke på toppen.
Så mye av den plasten synker ned.
Det er mer plast i disse prøvene enn vi har funnet i andre strømmer.
Det er opprørende.
Tenk dere at dere tar på røntgen- briller og ser alle disse bitene,-
-hvis dere så ut nå, som små lys. Tenk dere hvordan det ville se ut...
...når vi har hundrevis i bare én prøve.
Vi er så langt fra folk,-
-men vi ser så mye avfall.
Hvordan er det... Det er overveldende at vi har hentet opp så mye.
Og spesielt med så opprørt hav.
Det er overveldende.
Det med klær og polyester-
-og hvor mye det skylles ned i sluket.
Hver gang du vasker et fleece-plagg,-
-hvor mange bitte små biter med mikroplast forsvinner ned i sluket?
Det er på en skala som man ikke engang kan se.
Ting man tenker på som ganske uskyldige.
Og det er greia. Det er et billig...
På én måte er det et billig stoff, men på den annen side-
- er det svinedyrt, som vi ser her. -Ja.
-Det er vilt, men fantastisk der ute. -Er det det?
Det vil bli en fin soloppgang. Bølgene er enorme.
Jeg merker det.
Underveis ble jeg bedre kjent med kvinnene.
Alle hadde sine egne historier rundt hva som hadde ført dem hit.
Det er rundt seks år siden jeg sa opp jobben,-
-skiftet studier, sa opp leiligheten,-
-slo opp med typen og flyttet til Hawaii-
-for å studere industriell økologi, vitenskapen bak sirkulærøkonomi.
Jeg ville lære mer om klimaendring-
-og hvordan livene våre påvirker planeten.
Kast det uti.
Jeg elsker havet.
Dette er fra Norge.
Dette er fra hovedstaden Oslo, der jeg bor.
Arbeidet mitt er nå mer designstrategisk.
Jeg liker å jobbe med innsikt og forskning.
Dette er meg... Nå vil jeg utforske...
...verden og muligheter.
Jeg har mange ideer rundt hvordan jeg kan bruke ferdighetene mine...
...på en bedre måte... enn jeg gjør nå.
Jeg vokste opp på Isle of Man.
Det var en spesiell plass å vokse opp på, og jeg er glad jeg gjorde det.
HAVFORSKER
Dette er familien min. Det er min mor.
Hun er den mest fantastiske kvinnen man kan møte.
Jeg beklager. Jeg vet ikke hvorfor jeg gråter.
Hun bare gjør det med deg.
Hun ga oss slikt et godt liv. Vi hadde aldri penger.
Men hun... Vi spiste frokostblanding på stranden på vei til skolen.
Eller så hoppet vi i vannet så snart vi fikk sjansen.
Jeg hadde alltid mye på gang i livet,-
-så på skolen var jeg kanskje litt virkelighetsfjern.
Jeg duret bare i vei. Jeg husker jeg sa: "Jeg skal studere naturfag."
Og de sa: "Du har tatt mange kunstfag."
Fordypningsfagene mine var kunst, fysikk og tekstilkunst.
Så jeg var slett ikke klar for naturfag.
De sa: "Vi vet ikke helt."
Jeg hadde én lærer som var veldig støttende.
Han sa: "Bare gi det en sjanse. Hva har du å tape på å prøve?"
Og jeg kom inn på havforskning. Og under den første forelesningen,-
-den første uken, satt jeg bare der og tenkte: "Ja.
Det er akkurat dette jeg vil gjøre resten av livet."
Alt falt bare på plass, og jeg føler meg så heldig.
Man skal ikke fnyse av det å finne noe man virkelig brenner for.
Jeg fikk en e-post fra mannen min i dag. Jeg er helt i hundre.
Han tok barna våre med ut på seilbåten på Ontariosjøen.
Barna tok prøver av vannet-
-i Ontariosjøen med en bøtte. De hadde med seg mikroskopet.
Så langt kopierer de det vi har gjort.
Når du ser barn som etteraper mamma-
-og tar på seg høyhælte sko og stavrer rundt.
I stedet kopierer de mamma med sil og vannbøtte, som er utrolig.
Og utfører eksperimenter. Fantastisk.
Jeg vil først og fremst beskrive meg selv som en mor, for når du er mor,-
-forblir du en mor for alltid. Det er noe du tar med deg.
Jeg fikk fire barn på fire år. Det var nok ikke kjempesmart.
Men iblant skjenker livet oss noen overraskelser.
Og tvillingene var en overraskelse.
For meg innebærer agronomi beste praksis for dyrene-
-eller for plantene eller jordsmonnet.
Det var det jeg brant for innen jordbrukslære.
Jeg har vært lærer i fem-seks år.
Studentene er neste generasjon bønder.
Jeg har ennå den vitenskapelige bakgrunnen, interessen og iveren.
Der jeg kan bidra mot plastforurensning på best vis,-
-er når jeg kan formidle dette til folk.
Med kunnskap kommer omtanke.
Og når du bryr deg, kan du endre atferd.
Vi er det første selskapet som lager flasker av plast fra havet.
Som en designer vil jeg dele denne historien og forklare:
"Vi gjør noe fantastisk.
La oss skape bevissthet."
Det handler om å se til at kundene kan tenke og endre tankemønster-
"Hvor kommer denne plasten fra?
Hvorfor ser den sånn ut?"
DAG 8 - I SENTRUM AV DEN NORDLIGE STILLEHAVSSTRØMMEN
Det ser stort ut. Som noe av plast.
-Jeg vet ikke hva vi vil se. -Hardt styrbord.
Hvis vi kan stoppe farten helt.
Forskeren Maximenko, som vi jobber litt for,-
-han er interessert i invaderende arter.
Så når disse avfallsbitene flytter seg rundt i havet,-
-fungerer de litt som et kunstig korallrev.
For garnene eller søppelet-
-er perfekte grobunner for små organismer.
Til slutt får du en hel næringskjede knyttet til en garnfloke.
Han er interessert i hvordan dette innebærer at en kystart i Japan-
-kan forflytte seg på tvers av havet-
-til et sted den ikke hører hjemme.
Han har gitt oss en satellittsporingssender.
Når du trekker magneten av den, vil den begynne å sende.
Han jobber med NASA for å kunne overvåke og spore-
-disse bøyene ettersom de forflytter seg. De vil kunne se-
-hvordan den beveger seg i havstrømmene.
De sender ut en stor båt for å hente den-
-og studere artene som er på den.
Karine, du er på haivakt.
Opp med beina, damer!
Vær obs på trappen.
Vi har en garnfloke!
-Ser det fortsatt bra ut? -Ja.
-Hvordan er temperaturen? -Herlig!
Vi har festet sporingssenderen.
Nå ser vi den forsvinne i det fjerne, med sporingssenderen på.
Så nå kan vi følge den via satellitt.
Nå venter vi på mantatrålen.
Så tar jeg på meg hanskene som ikke kan røre ved noe.
Så forbereder jeg meg på den mentale og fysiske utfordringen-
-ved å krysse dekk uten å ta på noe.
Noe som er veldig vanskelig! Men heldigvis skal Siri løfte meg.
I 2014 krysset vi hele Atlanterhavet.
Vi leverte prøvene til laboratoriet, men ingen av dem kunne brukes.
De hadde for mye kontaminasjon-
-fra båten, fra klær, fra alle mulige ting.
Så i årenes løp har vi tilpasset prosedyrene våre.
Vi innhenter prøvene på ulike måter-
-for å eliminere og unngå den kontaminasjonen.
Den kan ha blitt spist.
Denne lille ampullen... Hver gang vi tråler en av de store havstrømmene,-
-ser vi etter ting med levende organismer på seg.
Hvis det ser interessant ut, eller er noe vi ikke har sett før,-
-har vi det oppi der.
Så sekvenserer hun DNA-et og ser hvilke organismer som er på plasten.
Rowan, hva heter de?
De er en form for havplankton. De er stilige og veldig viktige.
De er øverst på kjeden.
Hvis de dør, vil alle sjødyr dø med dem.
Det har jeg hørt fra forskere. Så de er ganske kule.
Siden plasten er så liten og de er blandet sammen-
-med mye organisk materiale på havoverflaten,-
-tror mange dyr at det er mat, og de får det i seg,-
-som innebærer at de faktisk kan dø av sult,-
-for de har for mye plast i buken,-
-så de får ikke i seg god næring.
Men denne plasten er laget av kjemikalier.
Andre kjemikalier fester seg til denne plasten.
Så dette havner også i næringskjeden.
Da en del plast først ble fremstilt,-
-ble den tilført en del kjemikalier,-
-for enten å gjøre den mer fleksibel eller ha flammehemmende egenskaper.
Nå vet vi at mange av kjemikaliene som ble tilført, er svært giftige.
De er veldig skadelige for mennesker og livet i havet.
Det er bevis for at til og med plankton har inntatt det.
Og når plast blir inntatt av arter-
-på bunnen av enhver næringskjede, da får dette følger-
-for større sjødyr, men det får også følger for oss,-
-for vi er øverst på næringskjeden.
Og vi spiser fisk som kan være forurenset-
-med skadelige og giftige kjemikalier fra plast.
DAG 11 MIDT I STILLEHAVSSTRØMMEN
Stakkars liten.
Vi skal inspisere innvollene.
Og resten blir god sushi og sashimi i morgen.
-Er du vegetarianer? -Nei.
-Liker du tunfisk? -Jeg elsker tunfisk.
-Rå tunfisk? Stekt tunfisk? -Tunfisk?
-Ja. -Jeg elsker det!
Ville du elsket tunfisk hvis du fant masse plast i buken på den?
Antakelig ikke. Jeg håper vi ikke finner plast.
Når skal vi spise den, Anna?
FØRSTESTYRMANN
Om en drøy time, kanskje.
Sushi!
Vi har to forskjellige typer sushi.
Soya, ingefær og sesamfrø og sitron og hvitløk.
-Det er snadder! -Jøss!
Man får ikke ferskere sushi enn dette!
Nei.
-Kan du si meg hva du gjør? -Ja, jeg skal bare...
Dette er en del av leveren. Jeg fjerner den.
Da er det lettere å se hva jeg gjør. Se på det!
-Hva er det? -Det er...
Den har en veldig dårlig lever.
Er det den vi ikke har spist?
Nei, det er den vi spiste. Vi spiste den til lunsj, dere.
De vil potensielt bioakkumulere-
-mange av disse giftstoffene som vi snakker om.
Det er mange kjemikalier i havene. Vedvarende organiske forurensninger.
Flammehemmende midler, fluor- forbindelser og plantevernmidler.
Når de kommer i berøring med plast,-
-kan de feste seg til overflaten.
Og slike kjemikalier vil vi ikke ha inni oss.
På grunn av deres vedvarende natur, forsvinner de aldri.
Jeg testet mitt eget blod for 35 kjemikalier som FN har forbudt,-
-fordi de er giftige for mennesker og miljøet.
Og av disse 35 kjemikaliene fant vi 29 av dem i min egen kropp.
Kjemikaliene er kreftfremkallende eller hormonforstyrrende.
De etterligner hormonene våre og hindrer viktige kjemiske beskjeder-
-fra å sendes rundt i kroppen.
Især for kvinner er disse hormonene avgjørende under graviditet.
Og vi kan overføre dem til barna våre under fødsler og gjennom amming.
Hei, det er meg. Jeg vet ikke hvorfor jeg spiller dette inn,-
-for du får det ikke før vi er i land.
Men jeg savner deg sånn, og jeg tenker støtt på jentene.
Da jeg fødte dem og ammet dem.
Og det de vil utsettes for i sine livsløp.
Og hva det vil gjøre med dem.
Det er så mye plast i dag!
Det blir tettere.
Det er nesten som en tett tåke, men det er en plasttåke.
Det er vanskelig å beskrive det og å fange det-
-på bilder og film, for alt er så bitte lite.
Selv om det også er store biter.
Ja, Sally så en hel stol flyte forbi forleden dag. Med fire alle bein.
Det er tegn til mennesker overalt.
Det er... Dette er nok "vekk".
Når folk slenger noe vekk, så er dette "vekk".
Det er her det havner. Det forsvinner ikke.
Det lever videre på kloden, i havene, på dette avsidesliggende stedet.
Her ute er det selve skalaen på alt...
...som gjør det enda mer...
Jeg vet ikke om det er enda mer uvirkelig eller virkelig.
-Ja, surrealistisk. -Surrealistisk.
Det føles veldig surrealistisk.
Vi har seilt hundrevis av nautiske mil gjennom dette farvannet.
Når jeg ser ut her nå, vet jeg, basert på det vi fant i trålen-
-og fra hva jeg kan se her, at hver tomme av denne havstrekningen-
-har et plastfragment i seg, men vi kan ikke se det.
Jøss! Han tar seg en liten spasertur.
Vi er 800 nautiske mil fra land, og denne lille karen-
-henger her, med alle disse plastfragmentene rundt seg.
Han tygger i denne stund.
-Herregud, det er så mye plast. -Hvor er trålposen?
Det er et lite tannhjul. Eller kanskje et lokk.
Hjelpe meg. Se på det. Er ikke det skrekkelig?
-Det er det meste så langt. -Og du kan se små fisk.
-Det flyter mye forbi nå. -Jeg vil si mer enn tusen biter.
-Jaså? -Ja.
-Vi er omgitt av det her. -Jeg vet det.
Ja, det er det.
Hvor enn vi ser, ser vi enda en plastbit.
Ja.
Det får meg til å tenke at de fragmentene-
-er fra så mange ulike ting som havnet i sjøen.
Ja. Tenk på hvor mange ulike ting-
-som måtte brytes ned for å bli til så mange ulike fragmenter.
Det er ufattelig.
Jeg tror jeg har funnet en mikroperle.
Én av disse perlene som brukes i kosmetikk.
Den er så ørliten.
Jeg havnet bare oppi det med å jobbe med skilpadder.
Når du jobber med dem på ynglestrender,-
-innser du at du sitter ved siden av en dinosaur.
De har eksistert så lenge at de ikke vil utvikle seg raskt nok-
-til å hanskes med alle de greiene vi tilfører miljøet.
De vil ikke utvikle seg raskt nok til å gjenkjenne at det ikke er mat.
Så hvis alle kuttet ut plastbruk i morgen,-
-ville det utgjøre en forskjell?
Det er bare så mye i miljøet nå,-
-men vi må gjøre noe nå, for det kan bare bli verre.
Vi kan prøve å forstå skadevirkningen det vil ha,-
-og rett og slett prøve å begrense den.
Ja. Men noe må skje nå.
Vi fant den verste prøven så langt.
Jeg innser at problemet er helt annerledes enn jeg forventet.
-Ja. -Opprensning er nesten umulig.
Mange har nok en oppfatning-
-av Stillehavets søppelfelt som en øy bestående av skrot.
En øy av plast som man nesten kan gå på.
Men det er faktisk mer sjokkerende å se så mange små plastbiter.
Hvis jeg bare tenker på hvor mye plast jeg har brukt i livet.
Og jeg er bare ett menneske, og all den plasten er ennå på kloden.
Vi er praktisk talt... denne lille prikken her.
Vi krysset tidssoner for to dager siden.
-Vi er i ingenmannsland. -Ja, rett og slett. Her.
Ja. Takk.
-Været er bra. -Ja visst. Nydelig vær.
Veldig bra for feltarbeid.
Enkelt, varmt... tørt.
Det er litt tung stemning der ute.
Ja.
-Det er tungt. -Ja, det er veldig tungt.
Jeg tror alle har møtt veggen litt.
Vi kan ikke fjerne all denne plasten her ute.
Bitene er så små og så mange.
Og de er så dypt integrert i livet i havet.
Så det virkelige arbeidet må begynne på land.
Plast.
Det var utrolig!
Turkise skygger.
Ja, det vil lette på humøret.
-Så moro! Så mye liv! -Ja.
Det finnes ikke ett svar, men det flotte er-
-er at det er mye som kan gjøres.
Vi skal klekke ut hver eneste mulige løsning som vi kan komme på,-
-som vi tror vil forhindre at plast ender opp i havet.
-Og... -Hva med avgiftslette?
Eller innføre avgifter på plast, og redusere avgifter på ikke-plast.
Og vi ser dette. Det er mange land nå-
-der du kan importere papir-
-og biologisk nedbrytbare plastposer, som vi kan snakke mer om,-
-avgiftsfritt, og vanlige plastposer betaler du en høy tollavgift på.
Store selskaper som Tesco, Co-op og Marks & Spencer-
-har flere produkter tilgjengelige som er uten emballasje,-
-så folk kan ta det valget.
For det er viktig.
Det spiller ingen rolle hvor etisk bevisst du er,-
-hvis du glemmer lunsjen din og går inn i en slik butikk,-
-er alt dekket i plast. Du tenker: "Hva gjør jeg?"
Hva skal til for at supermarkeder blir emballasjefrie?
-Hva skal til for at det skal skje? -Det vil følge-
-lovverket og populærkulturen.
Populærkulturen må inspirere regelverket,-
-som så vil iverksette noe-
-for at de større supermarkedet skal gjøre en endring.
Jeg ville vektlagt lokalmatmarkeder som vi ser i Slovenia eller Balkan.
I stedet for å kjøpe plast på butikken-
-kan vi kjøpe alt på lokalmat- markeder. Det er veldig billig.
Men man trenger en bedre teknologi.
Én ting er prisen på plast.
For ny plast er billigere enn resirkulert plast.
Per i dag betaler vi ikke for å hente materialet ut av bakken,-
-og for å gjøre det om til plast eller noe,-
-og så føre det tilbake til dets opprinnelige kilde.
Vi kommer bare så langt, og derfor virker det billig.
Men hvis du medregner alle kostnadene i plastens livssyklus,-
-blir den med ett mye dyrere enn andre materialer.
TOMRA er selskapet jeg jobber for nå.
Jeg er ekspert på sirkulær økonomi. I hovedsak driver vi med gjenvinning.
Vi har maskiner som tar imot drikkebeholdere,-
-flasker og kartonger eller melke- kartonger som du betalt pant på,-
-som ofte er lovbestemt, og så får du panten tilbake.
Så den ressursen har en verdi, som bidrar til å forhindre forsøpling.
I Tyskland har de hatt et system en stund.
Og de har en returprosent på 97 % på flasker og drikkebokser.
Hvis jeg ikke panter det eller kaster det i søpla,-
-vil noen andre ta det, for det materialet har en gitt verdi-
-som er enkel å frigjøre når du går til en maskin.
Derfor har du en høy gjenvinningsrate.
Det er ikke fordi alle i Tyskland og Norge gjør det,-
-men fordi den verdien sørger for at det ender opp der det hører hjemme.
Det er interessant fordi gjenvinning er ikke bare gjenvinning.
Du kan si gjenvinning om å brenne søppelet.
For det er også energigjenvinning.
Men et slikt system holder plasten helt atskilt-
-fra alt annet så det ikke blir forurenset.
Så du kan ha en høy kvalitet.
Du kan ha flaske til flaske-gjenvinning.
Så du må ikke bruke ny plast for å fremstille den.
Måten vi, spesielt i Storbritannia, snakker om resirkulering på...
Vi resirkulerer ikke ting, vi nedsirkulerer ting.
Vi gjør plastflasker om til avløpsrør eller tepper.
Det er likevel en lineær prosess.
Det vil ende opp på søppelfyllinga til slutt.
Det er ikke flaske til flaske.
Det er som om ordet "resirkulering" trenger litt omprofilering.
For det er det vi forbinder med resirkulering per i dag.
Jeg samtykker i at den formen for resirkulering ikke er svaret.
-Du nevnte bioplast. -Ja.
Det er så mye som er galt med den.
Den brytes fortere ned til mikroplast,-
-som ikke er biologisk nedbrytbart.
De danner bare mindre partikler fortere.
Noe som kan bli inntatt og havner i miljøet.
Havner de i gjenvinningsstrømmer,-
-ødelegger de plastprodukter som kan gjenvinnes.
Det er svært vanskelig å skjelne-
-mellom en biologisk nedbrytbar og en vanlig plast.
Så hvordan kan folk vite om de kan resirkulere dem eller ei?
Og i tillegg til alt det Rowan nevnte,-
-syns jeg det vanskeligste å forstå, er den enorme energisyklusen.
Selv om de fungerte og selv om vi investerer-
-milliarder i kommersielle kompostsystemer,-
-i stedet for resirkuleringssystemer, og vi får alt det på beina,-
-bruker du land til å dyrke noe.
Store energimengder brukes til den slags jordbruk.
Så forvandles det til plastpelleter,-
-du frakter dem, du gjør dem om til en kopp,-
-du frakter den til et supermarked og bruker den i ti minutter,-
-og så endrer du den tilbake til jord.
Fra et vitenskapelig ståsted-
-så tror jeg ikke at vi forstår nok.
Det blir stadig mer vanskelig-
-å finne folk som er villige til å finansiere forskningen.
Folk krever svar, men vi har ikke penger til å gjøre jobben.
Og ballen er på bransjens banehalvdel.
For det er de som fremstiller alle disse materialene.
Det er også veldig viktig midt oppi alt dette-
-å opprettholde befolkningens interesse.
Og det gjør man best ved å gjøre raske fremskritt.
Og bruke design til å gjøre det attraktivt.
-Ja, akkurat. -Gjøre det sexy.
Man må opprettholde fremdriften og holde det sexy.
Få forbrukerne til å ønske og kreve det.
Hvis du kan lage noe som er bedre, vil folk trekkes mot det.
Det vil bringe skam over selskapene som ikke gjør det.
Min daglige dont består i å lage vakker emballasje-
- som får folk til å kjøpe varer. -Ja.
Denne opplevelsen var følelsesladd for meg.
Da vi hevet trålen og så hvor mye plast som var i den.
Det var mer enn tusen biter i én liten prøve. Jeg gråt.
Det var en sterk opplevelse, og det kan jeg ikke gjøre om på.
Det trykket på en bryter.
Jeg kan ikke jobbe med pynting av plast.
Jeg må jobbe med å finne løsninger på plastproblemet.
Og det har bare... Ja, det har forandret meg.
Alle har noe utrolig og unikt ved seg.
Og ja, vi kan alle redusere vårt eget forbruk.
Vi kan påvirke våre egne liv og dem rundt oss i stor grad.
Men jeg er klar til å lengre enn som så.
Vi må høyne innsatsen om vi ønsker å se en reell forandring.
Vi må ta det til neste nivå og vi må bruke det-
-som gjør oss briljante, og finne ut hvor dette møter problemet.
Vi har en høy grad av bevissthet.
Den store utfordringen er hvordan vi gjør det om til handling?
Og det er her vi trenger en hær.
Vi trenger en hær av folk fra alle mulige vitenskapsgrener.
VEKK MEG NÅR VI FÅR LAND I SIKTE
Jeg tror vi vil få se land i dag for første gang på 19 dager.
Det er den internasjonale vanngrensen, og det er Canada!
Jøss!
-Og beskriv lukten! -Ja, hva lukter det som?
Å, jeg kan lukte...
Det er enten land eller avløpstanken. Pisset.
Michelle, hva syns du land lukter som?
Som dårlig ånde!
Det ser bølgende ut.
-Kan du se omrisset? -Ja, det er land.
Land i sikte!
Det har vært en helt utrolig tur.
Det er ikke før du er her ute og du innser hvor mange dager-
-der du fysisk krysser havet om bord i en båt,-
-og du får erfare for avsidesliggende dette området er,-
-og det er da det går opp for deg: "Jøss, det er dette vi har gjort."
Og det er vel å formidle budskapet-
-om at vi må gjøre mer for å verne om havmiljøet vårt-
-og forhindre at slikt skjer.
Jeg har lært så mye fra alle om bord.
Alle er eksperter på sitt felt.
Vi har alle samarbeidet på en vakker måte.
Den enkeltes styrke er så motiverende.
Det viser at hvis du omgir deg selv med folk som gjør fantastiske ting,-
-så kan det motivere deg til også å gjøre fantastiske ting.
Sea Dragon, dette er kystvakten, 374.
-Hører du meg? Over. -Ja, klart og tydelig. Over.
Mottatt. Jeg vil også bekrefte-
-at dere er på vei mot Vancouver i Britisk Columbia? Over.
Det stemmer. Over.
Oppfattet. Hva var deres siste anløpshavn? Over.
Honolulu på Hawaii. Over.
Land, land land!
-Hva ser vi? -Der er det land
Der er det land Det er masse land, overalt!
Hei, det er meg. Tenk at det er tre uker-
-siden jeg snakket med deg. Jeg har så mye å fortelle.
Jeg er en fugl. Jeg flyr.
Jeg prøver å...
Hva er det?
Livet.
Da kaster vi anker! Vi klarte det!
Tjue dager til havs.
180 nattetimer og 2688,4 nautiske mil.
Forskerteamet takker for seg!
-Hasta la vista. -Baby.
MILLIONER AV TONN MED PLAST HAVNER I MILJØET HVERT ÅR
OG FORURENSER HELE PLANETEN, FRA SNØEN I ARKTIS TIL DE DYPESTE HAVENE.
ÉN PRØVE TYDER PÅ AT MER ENN EN HALV MILLION PLASTFRAGMENTER
KAN FINNES PER KVADRATKILOMETER BARE PÅ OVERFLATEN AV STILLEHAVSSTRØMMEN.
ETTER EKSPEDISJONEN
HAR STUDIER VIST AT VI INNTAR MIKROPLAST OG GIFTSTOFFER
UVITENDE GJENNOM MAT OG VANN OG LUFTEN VI PUSTER INN.
MAN VET IKKE FULLT UT HVA DETTE INNEBÆRER FOR MENNESKERS HELSE,
MEN DET ER KJENT AT DET ENDRER MÅTEN KROPPENE VÅRE FUNGERER PÅ.
PRØVENE SAMLET INN AV MANNSKAPET ER BLITT DISTRIBUERT
TIL FORSKNINGSPROSJEKTER OVER HELE VERDEN,
OG DE BIDRAR TIL VIKTIG FORSKNING
FOR Å FORSTÅ DE ULIKE ASPEKTENE VED PLASTKRISEN.
"X TRILLIONER MIKROHANDLINGER SKAPTE DETTE PROBLEMET,
OG DET ER MIKROHANDLINGER SOM VIL LØSE DET." - EMILY PENN
FORANDRING STARTER NÅ.
Jeg ble sjokkert og har jobbet med dette i ti år.
Men vi fant mer plast i det nordlige Stillehavet i år-
-enn på noen av mine andre turer.
Opp og to meter ned og står i vinkel, er det ikke der man helst vil være.
Man vil helst ikke være der, siden doene lå helt foran i båten...
Det må komme fra alle deler av samfunnet.
Handling må selvsagt iverksettes fra toppen.
Men folket må også handle.
Folk må vise at de bryr seg om saken,-
-og at de også gjør ting.
Fisken tror det er mat og spiser plasten.
Plasten blir sittende fast i magen på den.
Og den blir sittende fast i tarmene.
Her ser dere en fugl med magen full av plast.
Det var en albatross som kretset over oss.
Det var et magisk øyeblikk.
Her ser du nettadressen.
I Tomra vet vi at avfall er et gammeldags begrep.
Det er faktisk ressurser for noe nytt.
Når du panter flasken eller boksen din i en maskin,-
-og du får panten tilbake,-
-er det er flott eksempel på sirkulærøkonomi,-
-for de viser folk verdien i avfall på en svært konkret måte.
Det som styrker meg, er at vi som konsumenter, som vi kalles,-
-vi har muligheten til å stemme med pengene våre.
Og vi har virkelig makt,-
-for de ser på hva vi ønsker oss.
Hvor er hullet i markedet som må fylles?
Det å dele historier er en mektig måte å endre tankesett på.
Det er også en god måte å støtte gode bedrifter og saker på.
Det finnes ingen magisk eller én enkel løsning.
Vi må se over hele linja på ulike måter-
-vi kan takle problemet på, være seg gjennom design,-
-vitenskapelig forskning, teknologi og lovendringer.
Og du er en filmskaper, og du deltar med din filmproduksjon.
Takk for at du tok deg tid til å prate med oss, Eleanor.
GARNFLOKEN SOM BLE SPORET, BLE FUNNET 336 DAGER SENERE
AV OCEAN VOYAGES INSTITUTE
DEN HADDE TILBAKELAGT EN DISTANSE PÅ 2378 NAUTISKE MIL
FOR MER INFORMASJON OM FORSKNINGEN SOM BLE UTFØRT OM BORD
OG HVORDAN DU KAN TA DEL I PLASTREVOLUSJONEN,
GÅ TIL WWW.XTRILLIONFILM.COM
Tekst: Vibeche Standal Dart LinQ Media Group