Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
- Mami ! - Vin imediat !
E tati. Filmează.
Câţi ani ai, Nini ? Unu şi jumătate.
- Câţi ani ai, Rosa ? - Trei şi jumătate.
Care e mic-dejunul tău special ?
Bombonele de ciocolată şi cereale.
- Eşti gata de plecare ? - Nu vreau să plec.
În toată cariera mea, am făcut filme
despre oameni, despre mediu şi despre legătura noastră complexă.
Am filmat în peste 30 de ţări, în situaţii dificile şi periculoase,
dar aceasta pare cea mai mare încercare de până acum.
Bună, dragii mei ! Am ajuns. Aici e miezul nopţii. Merg spre hostel.
Am emoţii să-i întâlnesc pe toţi dimineaţă şi pentru ce ne aşteaptă.
Dar acum voi încerca să dorm. Vă iubesc ! Pa !
UN OCEAN DE PLASTIC
O echipă de femei porneşte spre nordul Pacificului...
Într-o misiune de o lună...
Pentru a analiza efectul devastator al plasticului în oceane.
Destinaţia, insula de gunoaie.
Vom naviga prin cea mai densă zonă de acumulare de deşeuri.
Femeile de la bordul Sea Dragon vor studia
impactul poluării cu plastic asupra vieţii marine,
şi al toxinelor din plastic asupra organismul uman.
Ideea că insula de gunoi e mai aproape de noi
decât cea mai mare insulă...
Emily Penn este căpitan şi ambasador Sky Ocean Rescue...
Emily Penn este cofondatoarea eXXpedition...
Vorbim cu Emily Penn. Bună dimineaţa !
Emily, studiezi efectele nocive ale plasticului în oceane de mult...
Încercăm să înţelegem cu adevărat efectele pe care le are plasticul
asupra oceanului, mediului şi asupra noastră.
Fiind o problemă care afectează femeile,
am vrut să abordez situaţia cu o echipă formată din femei.
Cum te simţi în legătură cu călătoria ?
Sunt foarte entuziasmată, dar am emoţii mari.
La bord, lucrăm la zece proiecte ştiinţifice,
în parteneriat cu alte instituţii ştiinţifice şi universităţi.
Bună ! Sunt Rowan, unul dintre cercetători.
Acesta e un sistem de urmărire excelent, pe care îl vom plasa
pe un deşeu mare găsit pe ocean.
Sper ca în această călătorie să facem noi descoperiri uimitoare
dar şi ca femeile de la bord să înţeleagă ce pot face pe uscat.
Echipa e formată din femei extraordinare,
cele mai bune cercetătoare, jurnaliste, artiste,
cineaste şi creatoare. Dar nu sunt navigatoare.
Cum mă simt ? Sunt mai multe sentimente şi nu toate sunt bune.
Pentru mine e o provocare destul de mare.
Am rău de mare, voi fi departe de familie aproximativ o lună.
Mi-e cam frică de furtuni şi am şi temeri legate de călătoria pe ocean.
Traversăm nordul Pacificului pe o rută pe care nu se navighează.
Trecem printr-un mare curent oceanic circular,
în care este atras şi rămâne plasticul.
De aici numele de Insula de Gunoi din Pacific.
Câteva sunt navigatoare, celelalte suntem experte în domeniile noastre,
nu avem experienţă pe mare.
Eu sunt Kristine, iar aceasta va fi modesta mea locuinţă trei săptămâni.
E ceva foarte nou pentru mine. Am ieşit doar o oră într-un golf.
Va fi o aventură palpitantă să navighez trei săptămâni în Pacific.
- Unde ţi-e patul ? - Aici. Numărul şapte.
- Cu cine stai ? - Suntem echipa de vis.
Eu, Ana, Kristine şi Karine. Şi încă cineva.
- Kristine stă aici. - Poate că e Siri.
- Vedem. - Bună echipă !
Când te muţi într-o casă nouă sau într-un apartament nou,
verifici bucătăria. Îţi aranjezi lucrurile cum vrei tu. Paharele...
Îţi pui cerealele, condimentele...
Trebuie să mă gândesc unde le pun. N-am prea multe rafturi.
Prognoza e cam urâtă.
Vom avea vânt de 30 de noduri spre prova.
Următoarele două zile vor fi foarte grele.
Veţi fi scoase complet din zona de confort.
Vor fi momente când ne vom simţi ca naiba.
Dar uitaţi-vă în jur şi aveţi grijă una de cealaltă şi va conta mult.
Bună, fetelor ! Urc pe vas mâine-dimineaţă.
Aici e noapte. Vedeţi ?
Urc pe vas. Să aveţi o zi frumoasă ! Vă iubesc foarte mult.
Ne vedem foarte curând. Vă iubesc !
Ce semn bun pentru noi !
- Plecăm ! - A venit momentul !
În sfârşit ! După atâtea planificări, a venit momentul.
PRIMA ZI 1.500 km până la marginea curentului
Bună, Andy ! E ultima oară când avem semnal
până ajungem la Vancouver, peste trei săptămâni.
Nu-mi vine să cred că nu voi vorbi cu tine şi cu fetele atât timp.
Le-am cunoscut pe celelalte femei şi par de treabă.
Am rău de mare şi apa are un gust oribil.
Pun suc de lămâie în ea, ca să aibă un gust mai bun,
dar nu avem foarte multe lămâi.
Oceanul e deja mult mai agitat decât ne aşteptam.
Sper să nu fie atât de agitat, încât să nu putem face ce ne-am propus.
În fine, vă iubesc mult şi vorbim când ajung acolo.
Nu te duce, Siri ! Nu te mai întorci dacă te duci acolo.
Vei rămâne blocată.
Vei rămâne blocată în dulapul ştiinţei, ca noi.
Ce pregătim pentru cină ?
Nu ştiu.
Vom pune ce avem într-o oală, cu tortila şi sos picant.
Nu-mi pot imagina cum e să găteşti acolo.
Nu ştiu cum o să meargă.
Eu nu gătesc pe uscat, aşa că o să fie...
Am rău de mare... Da.
E ora 4:20.
Am făcut de cart pe rând şi a început al doilea cart.
La plecare, a fost frumos să ne îndepărtăm de insulă
şi să vedem uscatul pentru ultima oară.
Am încercat să ne găsim echilibrul.
Vasul a mers înclinat destul de rău în ultimele 24 de ore.
Ne-am dat seama cum face faţă stomacul pe mare.
Unele au rezistat mai bine decât altele.
A fost minunat când am ajuns în port
şi am cunoscut grupul cu care vorbiserăm doar pe Skype.
Cred că nerăbdarea a fost una dintre părţile cele mai dificile.
E vorba de necunoscut. Nu ştii unde mergi, ce faci.
Mi-am luat ce trebuia ? Ne vom înţelege ?
Eu sunt entuziasmată să văd locuri pe care mulţi nu le văd.
Auzi multe la ştiri, în presă,
dar va fi incredibil să văd cu ochii mei ce se întâmplă acolo.
Sunt designer de ambalaje şi trebuie să aflu
unde ajung ambalajele, unde ajunge plasticul
şi ce se întâmplă cu adevărat.
Am trecut pe aici prima oară când am călătorit în jurul lumii pe un vas.
Atunci nu căutam plastic, dar am dat peste el.
Ce faci, Kristine ?
Spăl rufe.
Viaţa la 45 de grade.
Vrea cineva să descrie cum miroase aici ?
Miroase a...
A legume care încep să se strice, şi a...
Nu miroase urât. Nu-i aşa ?
Plasticul a fost creat pentru că e un material extraordinar, care rezistă.
Şi am reuşit. Am făcut un material care chiar rezistă veşnic.
Nu pot să cred că mergem într-o zonă unde, din 1950,
se adună plastic.
E interesant să privesc situaţia din perspectivă ştiinţifică.
Bun-venit în laborator !
Aici ţinem multe dintre echipamentele noastre.
- Şi dormim. Şi stăm. - Şi lucrurile noastre.
Sunt cercetător în domeniul microparticulelor de plastic.
Lucrez în special cu ţestoasele marine.
Tocmai mi-am terminat doctoratul.
Când am început, nimeni nu studia situaţia,
nici măcar nu ştiam că există o problemă în rândul ţestoaselor,
iar acum s-a amplificat exponenţial.
Ceea ce se aplică cel mai bine călătoriei
e că am studiat puii abia eclozaţi.
Ei pleacă spre zonele pelagice, precum curentul circular.
Vin aici ca să se dezvolte.
În trecut, era foarte benefic pentru evoluţia lor,
pentru că acolo era hrană din abundenţă.
Ciclul lor de viaţă a evoluat,
pentru a putea ajunge în aceste zone de acumulare.
Dar acum, plasticul se adună atât de rapid,
încât o numim "capcană ecologică".
Ţestoasele sunt condiţionate evolutiv
să meargă în aceste zone foarte poluate, pentru a se dezvolta.
Pentru mine, să pot vedea ce se întâmplă în aceste habitate esenţiale
unde nu prea mulţi pot ajunge şi de unde pot lua mostre, va fi...
Interesant, dar şi foarte îngrijorător.
Lucrez la Tomra, o companie norvegiană.
Fac de toate, de la prelucrarea datelor despre reciclare
şi a datelor despre mediu
până la a face călătorii ca aceasta
şi a colabora cu oameni din toată lumea.
Discutăm despre cum putem face schimbări sistemice
pentru a recicla plasticul, ca să nu ajungă în ocean.
Ce pot spune despre ultimele 48 de ore
este că nu mi-a fost niciodată aşa de teamă să beau apă
şi să mă duc la toaletă. În afară de asta, a fost uimitor.
Când le-am spus prietenilor că suntem doar femei,
au zis: "E posibil aşa ceva ?" Le-am zis:
"O să vedeţi."
ZIUA A TREIA
930 km până la marginea curentului circular
Ce găteşti, frumoaso ?
Cum vă simţiţi, că vine furtuna ?
- Sunt încântată ! - Neliniştită !
Pregătită.
Noroc !
Incredibil ! Ţi s-a luminat complet faţa.
ZIUA A CINCEA
560 km până la marginea curentului circular
Siri, începe cartul tău !
Seara trecută, a fost prima oară când am fost agitată şi speriată.
Cred că mi-am dat seama că suntem pe un vas, în mijlocul oceanului,
şi că suntem numai noi.
Dacă se întâmplă ceva, trebuie să ne descurcăm.
- Ce se întâmplă aici ? - Nu sunt sigură.
Am fost rugată să ajut la o reparaţie, dar nu ştiu la ce.
Compresorul frigiderului, care este aici,
scoate sunete din când în când. Credem că nu mai are refrigerent.
E a treia oară de azi-dimineaţă de când încerc să-l repar.
Dar, pentru că vasul e înclinat, tot alunec încolo.
- Deci eu te ţin pe loc. - Jen mă ţine pe loc.
Da. Cum e prognoza meteo ?
Presiunea atmosferică e scăzută la San Francisco
şi produce vânturi puternice în această zonă a Pacificului.
Acum încercăm să fugim de aceste vânturi,
să le-o luăm înainte şi să ajungem în zona liniştită.
Ca să putem studia !
ZIUA A ŞASEA
280 km de marginea curentului circular
Ultima oară când am văzut uscat a fost în prima zi.
De atunci, am văzut doar câteva păsări şi mulţi peşti zburători.
Aţi văzut plastic până acum ?
Da. Mai ales ieri, am văzut multe bucăţi de plastic pe lângă vas.
Sunt bucăţi cam de mărimea asta,
altele mai mari, cum ar fi găleţi şi unele mai mici.
În cinci minute, am văzut 11 bucăţi de plastic.
În timp ce mâncam, nu ne uitam cu atenţie la apă.
Dar tot le vedeam cum plutesc în apropiere.
- Am văzut sticle, bucăţi din lăzi... - Da.
Fragmente mai mici... Nu-ţi dai seama ce sunt.
Nu e un semn bun pentru ce urmează să vedem.
Mă pregăteam să văd mult plastic,
dar nu mă aşteptam să văd plastic
cu o frecvenţă atât de mare, atât de repede.
Şi când marea e aşa. Vasul încă stă înclinat la 45 de grade.
De aceea nu putem face niciun studiu.
Dar vedem obiecte din plastic şi ar fi grozav să putem lua mostre,
dar nu putem să lansăm echipamentele în apă acum, fiindcă sunt valuri.
N-am văzut uscat sau alt vas.
De unde vin bucăţile de plastic ?
Un albatros tocmai a venit să ne salute.
Aş prefera să nu văd albatroşi aici,
pentru că ştim că plonjează la suprafaţa apei, în căutarea sepiilor,
care arată la fel ca fragmentele de plastic alb, care sunt pe apă.
Ştim că iau aceste bucăţi de plastic şi le duc puilor.
ZIUA A ŞAPTEA La marginea curentului circular
Am ajuns la curentul circular din nordul Pacificului.
Oceanul n-ar trebui să fie chiar atât de agitat.
Dar întrucât suntem într-o zonă
unde probabilitatea e mare să existe plastic
aşa cum am văzut peste bord, chiar şi cu valuri,
vrem să încercăm să lansăm traulerul.
Aceasta este plasa de 333 microni pentru traul.
O prindem la capătul traulului
după care o fixăm cu aceste coliere,
ca să nu se desprindă, când este în apă.
Aceasta este partea în care va fi colectată mostra.
Vom lansa un traul în formă de pisică-de-mare
pentru a lua mostre de la suprafaţă şi a colecta date
despre substanţele contaminante absorbite pe suprafaţa plasticului
şi pentru a afla dacă se dezvoltă ceva pe acesta.
E foarte plăcut că ne-am oprit.
Va trebui să încercăm să-l lăsăm cu partea asta în sus.
Noi îl vom împinge
şi, în acelaşi timp, Rowan îi va da drumul.
- Chiar arată ca o pisică-de-mare ! - Minunat ! Aşteptăm 30 de minute.
E plăcut să ne ocupăm de ştiinţă. Ştiinţă !
Trebuie să cronometrăm cât mai precis,
ca durata recoltării mostrei să fie aceeaşi în fiecare zi.
Nu-mi vine să cred câte bucăţi se văd, acum că s-a oprit vasul.
- În fiecare clipă trec pe lângă noi. - Văd tot mai multe.
Sunt peste tot. Suntem chiar în mijloc.
Toate oceanele planetei sunt legate, iar plasticul pe care îl vedem aici
ar putea fi din America Centrală sau ar putea proveni din Japonia.
Nu contează unde intră plasticul în apă. Poate ajunge oriunde.
Am venit aici ca să încercăm să aflăm cât plastic e pe suprafaţa oceanului,
cum influenţează vieţuitoarele marine
ce efecte toxice are prezenţa plasticului aici
şi cum afectează organismul şi sănătatea omului.
E uimitor că pluteşte în 3.000 m de apă.
Bine. Vom încerca
să numărăm şi să clasificăm bucăţile de plastic găsite.
Am trecut conţinutul capsulei prin cele trei site.
Acestea sunt cele mai mari fragmente de plastic.
Acestea sunt cele medii şi acestea sunt cele mici,
care vor trebui analizate la microscop.
Vom analiza fragmentele mari şi microfragmentele de plastic.
Microfragmentele au sub cinci milimetri,
iar fragmentele mari au peste cinci milimetri.
- Uite, un peşte ! - Da, un peştişor !
Împărţim fragmentele în categorii. Prima categorie sunt peletele.
Acesta este plasticul în formă brută,
înainte să fie transformat în diverse produse.
Următoarea categorie sunt fibrele. Acesta, de exemplu,
ar putea proveni dintr-o frânghie. Sunt mici fragmente de frânghie.
Apoi sunt fragmentele de plastic mai dur.
Acestea alcătuiesc cea mai mare parte a mostrei noastre.
Foliile înseamnă pungile de plastic, cele mai flexibile.
Iar spuma înseamnă polistiren.
Dar n-am găsit polistiren.
Nu cred că e prea mult la suprafaţă.
Când polistirenul ajunge în apă,
având multe bule de aer, se duce la fund.
În santină !
Pot să stea aici.
- Doamne ! Pa ! - Pa !
Aici ţinem mostrele.
Sunt tot mai multe bucăţi mari de plastic aici. Vin întruna.
Am văzut trecând o bucată mare de plasă şi o jumătate de găleată.
Suntem într-una dintre cele mai îndepărtate zone ale planetei
şi, de jur împrejur, în apă, vedem bucăţi de plastic.
La câteva secunde, vedem un obiect pe care îl putem identifica.
Acesta este ultimul strat, cel mai fin, al mostrei colectate.
Nu se văd cu ochiul liber toate fragmentele de plastic, dar tot văd
fibre albastre foarte fine.
- Plutesc. - De la plasele de pescuit ?
Ar putea fi de la plase, de la frânghii, de la...
De la o bluză spălată de cineva...
Va trebui să discutăm rapid despre ce-am făcut azi
în materie de ştiinţă.
Bună treabă, toată lumea ! Cine nu s-a uitat încă ?
Azi sunt valuri destul de mari,
ceea ce înseamnă că mult plastic e împins la fund
şi nu pluteşte tot la suprafaţă. Deci mult plastic s-a scufundat.
În aceste mostre e mai mult plastic decât am găsit în alte locuri.
Imaginaţi-vă că vă puneţi ochelari cu raze X şi vedeţi toate fragmentele.
Cum ar arăta, dacă ar fi luminiţe.
Când sunt sute într-o singură mostră.
Chiar suntem în mijlocul oceanului. Să vezi atâtea deşeuri...
Cum... Mi se pare incredibil că am scos atât de multe fragmente.
Mai ales când oceanul e atât de agitat, mi se pare copleşitor.
Ideea hainelor din poliester şi câte fibre ajung în canalizare...
Când speli o bluză, câte microfibre de plastic ajung în canalizare.
E cu totul altă scară, care nici nu e vizibilă cu ochiul liber.
Credeai că e ceva e inofensiv.
Mai e şi faptul că e ieftin...
Dintr-un punct de vedere, e un material ieftin,
din altele, e extrem de scump, aşa cum vedem aici.
- Bună ! - Sunt valuri, dar e uimitor afară.
- Chiar aşa ? - O să fie un răsărit superb.
Valurile sunt imense.
Am simţit.
Pe măsură ce înaintam, le cunoşteam pe celelalte femei.
Fiecare a avut propriile motive să vină aici.
Sunt şase ani de când mi-am dat demisia,
am schimbat facultatea, am renunţat la apartament şi la iubit
şi m-am mutat în Hawaii, ca să studiez ecologia industrială,
ştiinţa din spatele economiei circulare.
Voiam să învăţ despre schimbările climatice
şi despre cum e afectată planeta de modul nostru de viaţă.
Ador oceanul !
Aceasta e din Norvegia, din capitala Oslo, unde locuiesc.
Acum am o abordare mai inovatoare
şi îmi place să înţeleg şi să mă documentez. Aici sunt eu.
Vreau să explorez
lumea şi diferite oportunităţi.
Am multe idei despre cum îmi pot folosi aptitudinile
mai bine decât o fac acum.
Am crescut pe insula Man.
E un loc cu totul special şi mă bucur că am copilărit acolo.
Aceasta e familia mea.
Ea e mama. E o femeie absolut extraordinară.
Scuze, nu ştiu de ce plâng.
Ne-a oferit o viaţă foarte frumoasă. N-am avut niciodată bani, dar...
La micul-dejun, mergeam pe plajă şi mâncam cereale,
sau săream în apă oriunde se putea.
Întotdeauna aveam multe preocupări,
iar la şcoală eram ca picată din cer.
Dar am mers înainte. Am zis că vreau să studiez ştiinţe.
Mi-au spus: "Ai făcut multe materii umaniste."
Aveam cele mai mari note la artă, la fizică şi la textile.
Nu eram deloc pregătită pentru ştiinţe. Au fost sceptici.
Un singur profesor m-a susţinut.
Mi-a zis: "Încearcă ! Nu strică să încerci."
Aşa am făcut şi am intrat la Oceanografie. La primul curs,
am stat acolo şi am zis: "Da, asta vreau să fac toată viaţa."
A fost un moment de revelaţie şi m-am simţit foarte norocoasă.
E mare lucru să descoperi ceva ce îţi place şi vrei să faci.
Azi am primit un e-mail de la soţul meu şi sunt foarte încântată.
I-a dus pe copii cu velierul pe lacul Ontario.
Copiii au luat o mostră din lac cu găleata.
Şi-au luat microscopul.
Au imitat ceea ce am făcut noi.
Când vezi copiii imitându-şi mama, defilând în pantofi cu toc...
A tăi te copiază cu găletuşa şi cu sita. E fantastic !
Fac experimente. Nemaipomenit.
În primul rând, îmi place să mă descriu ca mamă. Odată ce devii mamă,
vei fi mereu mamă. E ceva permanent.
Am făcut patru copii în patru ani. N-a fost foarte inteligent,
dar, uneori, viaţa ne face surprize,
iar gemenii au fost o astfel de surpriză.
Pentru mine, agronomia înseamnă să predau cele mai bune metode
pentru animale, pentru plante şi pentru sol.
Asta m-a pasionat cu adevărat, ştiinţa agriculturii.
Am fost profesoară cinci sau şase ani.
Studenţii au fost următoarea generaţie de fermieri.
Am în continuare bazele ştiinţifice, interesul şi pasiunea...
Vom putea reduce poluarea cu plastic cel mai eficient
când voi putea să-mi împărtăşesc cunoştinţele.
Atunci când ştii, îţi pasă. Iar când îţi pasă, poţi schimba ceva.
Suntem prima companie care a făcut sticle din plasticul din ocean.
Ca designer, am vrut să spun povestea şi să le explic oamenilor
că facem un lucru extraordinar, să creştem gradul de conştientizare.
E important să ne asigurăm că oamenii, când sunt la raft,
pot să se gândească şi să-şi schimbe mentalitatea:
"De unde provine acest plastic, de ce arată aşa ?"
ZIUA A OPTA În centrul curentului circular
NORDUL PACIFICULUI
Pare să fie ceva mare.
E ceva din plastic.
- Nu cred dacă îl vom vedea. - La tribord.
Dacă ne oprim complet...
Cercetătorul Maximenko pe care îl ajutăm puţin
e foarte interesat de speciile invazive.
Aceste deşeuri, când se deplasează prin ocean
se comportă ca un recif artificial.
Plasele sau alte obiecte sunt mediul perfect
pentru dezvoltarea multor organisme mici.
În cele din urmă, apare un întreg lanţ trofic
pe o plasă mare de pescuit.
El e interesat cum o specie de pe coasta Japoniei
poate să ajungă în locuri unde n-ar trebui să fie.
Ne-a dat un sistem de urmărire prin satelit.
Când scoţi magnetul, începe să transmită.
Colaborează cu NASA pentru a putea monitoriza deplasarea balizelor.
Vor monitoriza cum sunt duse de curenţii oceanici.
Vor trimite şi un vas ca să ia plasa şi să studieze speciile de pe ea.
Karine, uită-te după rechini !
Ţineţi picioarele sus, doamnelor !
- Am pus baliza. - Încă arată bine ?
- Cum e apa ? - Minunată !
Am pus dispozitivul de urmărire şi acum se vede îndepărtându-se
cu dispozitivul pe ea şi o vom putea urmări prin satelit.
Acum aşteptăm să scoatem traulul.
Îmi pun mănuşile, fiindcă nu trebuie să ating nimic.
Mă pregătesc pentru încercarea psihică şi fizică
de a traversa puntea fără să ating nimic.
E foarte greu. Din fericire, Siri mă va ridica.
În 2014, am străbătut Atlanticul
şi am dus mostrele la laborator, dar toate au fost inutilizabile.
Erau prea contaminate, de pe vas, de la îmbrăcăminte.
De-a lungul anilor, am adoptat protocoale,
folosim metode diferite de a colecta mostrele
pentru a elimina şi a evita contaminarea.
Aceasta pare să fi fost mâncată.
Fiola aceasta... De câte ori colectăm o mostră cu traulul,
ne uităm la fragmentele care au organisme vii pe ele.
Dacă arată interesant sau dacă e ceva ce n-am mai văzut
punem fragmentele în fiolă. Ea face secvenţiere ADN,
ca să afle ce organisme trăiesc pe plastic.
- Cum se numesc ? - E o specie de plancton.
Sunt grozave şi foarte importante în lanţul trofic.
Dacă ele mor, vor muri toate vieţuitoarele marine.
Asta mi-au spus oamenii de ştiinţă. Aşa că sunt grozave.
Pentru că fragmentele de plastic sunt aşa de mici
şi sunt amestecate cu multă materie organică de la suprafaţa apei,
multe animale le confundă cu hrana.
Acestea sunt înghiţite de animale, care pot muri de foame,
fiindcă au prea mult plastic în stomac
şi n-au destule substanţe nutritive.
Dar şi faptul că plasticul e făcut din substanţe chimice,
alte substanţe chimice aderă la plastic
şi ajung în lanţul trofic.
La anumite produse din plastic sunt adăugaţi anumiţi compuşi chimici,
ca să fie mai flexibile sau ignifuge.
Acum ştim că mulţi din aceşti compuşi chimici sunt foarte toxici
şi nocivi pentru oameni şi pentru vieţuitoarele marine.
S-au găsit dovezi că şi planctonul a ingerat plastic.
Când speciile de la baza lanţului trofic ingerează plastic,
sunt afectate vieţuitoarele marine mari, dar suntem afectaţi şi noi,
fiindcă suntem în vârful piramidei trofice şi mâncăm peşte,
care ar putea fi contaminat cu substanţe chimice nocive din plastic.
ZIUA A 11-A Mijlocul curentului circular
Bietul de el !
Îi vom analiza intestinele.
Din restul, vom face sushi şi sashimi mâine.
- Eşti vegetariană ? - Nu.
- Îţi place tonul ? - Dacă îmi place ? Foarte mult.
- Ton crud sau gătit ? - Tonul ? Îmi place !
Ţi-ar mai plăcea dacă am găsi plastic în stomacul lui ?
Probabil că nu. Sper să nu găsim plastic.
- Când vom mânca, Anna ? - Cred...
Cam într-o oră.
Sushi !
Avem două tipuri de sushi.
Cu soia, ghimber, susan, usturoi şi lămâie.
E delicios !
Nu există sushi mai proaspăt de atât.
- Ne explici ce faci ? - O să...
O să scot partea aceasta de ficat, ca să văd mai bine ce fac.
Ia uite !
- Ce este ? - Are ficatul afectat.
- E cel pe care nu l-am mâncat ? - Nu.
L-am mâncat la prânz, fetelor.
E posibil să bioacumuleze multe...
Multe toxine despre care vorbim.
În oceane sunt multe substanţe chimice, poluanţi persistenţi,
compuşi ignifugi, fluorinaţi şi pesticide.
Când intră în contact cu o bucată de plastic, pot să adere la suprafaţă.
Nu vrem să ingerăm aceste substanţe.
Fiind persistente, nu dispar.
Mi-am făcut analize de sânge
pentru 35 de substanţe chimice interzise de ONU
deoarece sunt toxice pentru oameni şi pentru mediu.
Din acele 35 de substanţe chimice,
am găsit 29 în organismul meu.
Sunt substanţe care pot să provoace cancer
sau care perturbă sistemul endocrin.
Acestea se comportă ca hormonii naturali,
împiedicând transmiterea unor mesaje chimice importante.
În special pentru femei, în timpul sarcinii, hormonii sunt esenţiali.
Şi îi putem transmite copiilor, la naştere şi prin alăptat.
Bună, eu sunt ! Nu ştiu de ce înregistrez mesajul,
fiindcă nu-l vei primi înainte să ajung pe uscat.
Dar mi-e foarte dor de tine şi mă gândesc mereu la fete.
Cum le-am născut şi le-am hrănit...
Şi la ce vor fi expuse pe parcursul vieţii...
Şi cum vor fi afectate.
E foarte mult plastic azi !
Pare să fie tot mai dens.
E aproape ca o ceaţă densă, formată din bucăţi de plastic.
E greu de surprins în cuvinte, în imagini sau în filmări,
pentru că sunt foarte mici.
Cu toate că sunt şi bucăţi imense.
Sally a văzut zilele trecute un scaun întreg, cu patru picioare.
Sunt urme ale prezenţei omului peste tot.
Cred că aici e "în altă parte".
Când aruncăm lucruri, ajung aici, adică în altă parte.
Nu dispar. Există pe planeta noastră, în oceane, în acest loc îndepărtat.
Aici, totul este la scară reală.
De aceea e şi mai...
Nu ştiu dacă e mai ireal sau mai real. Nu ştiu...
- Incredibil... - Incredibil... Da.
Am navigat sute de kilometri prin aceste ape.
Acum, când mă uit în jur, ştiu
din ce am adunat cu traulul şi din ce am văzut aici
că în fiecare părticică a oceanului există fragmente de plastic,
pe care nu le vedem.
Un mic crab !
Suntem la 1.500 km de uscat acum
şi micuţul acesta era
printre fragmentele de plastic. E clar că mestecă în clipa asta.
Doamne ! E atât de mult plastic !
E un zimţ sau ceva de genul ăsta. Sau poate că e un capac.
Doamne ! Uitaţi-vă la asta ! Nu e oribil ?
- Sunt cele mai multe până acum. - Sunt şi peştişori.
Şi câte mai sunt în jurul nostru.
Aş spune că sunt peste o mie de fragmente. Da.
- Suntem înconjurate. - Ştiu.
În orice direcţie ne uităm, vedem altă bucată de plastic.
Mă duce cu gândul la faptul
că aceste fragmente provin din foarte multe obiecte ajunse în ocean.
Câte obiecte s-au descompus ca să producă atâtea fragmente.
Nu-mi vine să cred.
Cred că aici am găsit o microgranulă.
O granulă folosită la produse cosmetice.
- E minusculă. - N-o văd.
Sunt pasionată să lucrez cu ţestoasele.
Când stai printre ele, pe plajele unde cuibăresc,
îţi dai seama că stai aproape de nişte dinozauri.
Sunt o specie atât de veche,
încât nu vor evolua destul de repede
ca să facă faţă la ce aruncăm în mediu.
Nu vor evolua destul de repede ca să-şi dea seama că nu e hrană.
Dacă mâine am înceta să folosim plastic, s-ar schimba ceva ?
În acest moment, e foarte mult plastic în mediu
dar trebuie să facem ceva acum, fiindcă situaţia se poate agrava.
Putem înţelege ce efecte negative poate avea
şi să încercăm să le diminuăm. Dar unele măsuri trebuie luate acum.
A fost cea mai groaznică mostră.
Îmi dau seama că problema e complet diferită de cum mă aşteptam.
E aproape imposibil de curăţat.
Mulţi oameni cred că Insula de Gunoi din Pacific
este la propriu o insulă de plastic, pe care poţi călca.
Dar cred că e mai şocant să vezi atâtea fragmente mici de plastic.
Mă gândesc doar cât plastic am folosit eu în viaţă.
O singură persoană. Şi tot plasticul acela e încă pe planetă.
Noi suntem...
Punctul acesta mic de aici.
Am intrat pe alt fus orar acum două zile.
- În ţinutul nimănui. - Exact aici.
- Vremea e bună. - Da, e frumoasă.
E foarte bună pentru munca de teren.
Nu bate vântul, e cald, nu e umezeală.
- E cam greu afară. - Da. Foarte greu.
Cred că toată lumea e cam epuizată.
Tot plasticul din apă... Nu-l putem curăţa.
Bucăţile sunt foarte mici, foarte multe şi integrate în viaţa marină.
Aşa că trebuie să începem să luăm măsuri pe uscat.
Plastic.
A fost uimitor !
- Umbre turcoaz... - A fost foarte distractiv.
Atât de multă viaţă !
Nu există un singur răspuns,
dar partea bună este că putem face multe lucruri.
Vom veni cu toate soluţiile
la care ne putem gândi pentru a opri plasticul să ajungă în ocean.
- Modificarea nivelului taxelor. - Taxarea plasticului.
Sau reducerea taxelor pentru tot ce nu e plastic.
Se întâmplă deja. Sunt mai multe ţări
în care poţi importa
pungi din hârtie şi din plastic biodegradabil
cu scutire de taxe.
Pentru importul pungilor de plastic, taxele sunt foarte mari.
Companiile mari, ca Tesco, Co-op sau Marks and Spencer
să aibă mai multă produse fără ambalaj,
ca oamenii să poată alege.
Fiindcă e important. Nu contează dacă ai gândire etică,
dacă intri într-un asemenea magazin, totul e acoperit de plastic.
Te întrebi ce faci acolo.
Cum ar putea supermarketurile să nu mai folosească ambalaje ?
Cum putem realiza asta ?
Totul ţine de legislaţie şi de cultura populară.
Cultura populară trebuie să inspire autorităţile,
care pot lua măsuri să oblige supermarketurile să facă schimbări.
Aş vrea să subliniez că în Slovenia sau în ţările din Balcani
sunt pieţe ale producătorilor. În loc să cumpărăm plastic de la magazin,
putem cumpăra produse ieftine de la pieţele producătorilor.
Mai e problema tehnologiei de sortare şi reciclare.
Un aspect este preţul plasticului,
pentru că plasticul nou este mai ieftin decât reciclat.
În prezent, nu plătim pentru extragerea materiei prime,
pentru producerea plasticului, a produselor din plastic,
iar apoi pentru transformarea în materie primă.
Ne oprim la producţie şi pare ieftin.
Dacă am calcula ciclul complet de viaţă al plasticului,
ar fi mult mai scump decât alte materiale.
Când am făcut cunoştinţă cu Tomra, compania la care lucrez acum,
ca expert în economie circulară...
Compania se ocupă de reciclare.
Avem automate care acceptă containere de băuturi, sticle,
cutii de lapte, pentru care se plăteşte garanţie.
Garanţia este recuperată, aşa că resursa are o valoare,
ceea ce e util pentru a preveni aruncarea lor.
În Germania, sistemul de reciclare
are o rată de returnare de 97% pentru sticle şi cutii.
Dacă eu nu reciclez sau arunc un recipient la gunoi,
îl va lua altcineva, pentru că acel material are o valoare
pe care o recuperezi uşor de la un automat.
De aceea e şi rata de reciclare mare.
Nu pentru că reciclează toţi,
ci pentru că, datorită valorii, materialul ajunge unde îi e locul.
E interesant, fiindcă reciclarea nu înseamnă doar reciclare.
Şi arderea gunoiului poate fi numită reciclare. E reciclare de energie.
Un sistem ca acesta ţine plasticul separat, ca să nu se contamineze.
Apoi poţi menţine calitatea, ca să ajungi o rată de unu la unu,
însemnând că nu mai trebuie să foloseşti plastic nou.
Modul în care vorbim despre reciclare, mai ales în Anglia...
De fapt, nu reciclăm, ci refolosim materialele.
Din sticlele de plastic, producem ţevi sau covoare,
iar procesul e tot liniar.
Obiectele tot vor ajunge la groapa de gunoi. Nu e reciclare unu la unu.
Cuvântul "reciclare" ar trebui redefinit,
pentru că acum asta credem că este reciclarea.
Şi sunt de acord cu afirmaţia că acea reciclare nu e soluţia.
Ai menţionat plasticul biodegradabil.
Sunt multe probleme cu acesta.
Se descompune mai repede în microparticule de plastic,
care nu se vor biodegrada.
Ajung mai repede în formă de particule,
care pot fi ingerate şi pot ajunge în mediu.
Dacă ajung în fluxurile de reciclare,
deteriorează produsele din plastic care pot fi reciclate.
E foarte greu să deosebeşti plasticul biodegradabil de cel normal.
Cum vor şti oamenii dacă îl pot recicla sau nu ?
Pe lângă lucrurile menţionate de Rowan,
cred că o altă problemă este consumul enorm de energie.
Chiar dacă funcţionează, chiar dacă investim miliarde
în sisteme comerciale de producere a compostului,
şi totul funcţionează, tot ocupi pământ ca să cultivi ceva.
Acel tip de cultură necesită mari cantităţi de energie.
Apoi transformi totul în pelete de plastic,
le transporţi, faci pahare, le duci la supermarket,
le foloseşti zece minute, apoi le transformi din nou în sol.
Din punct de vedere ştiinţific, nu cred că înţelegem suficient.
E tot mai greu să găsim persoane care să finanţeze cercetările.
Ni se cer răspunsuri, dar n-avem bani ca să lucrăm.
Cred că e răspunderea celor care produc toate aceste materiale.
E foarte important şi să menţinem interesul populaţiei.
Interesul poate fi menţinut cu progrese rapide.
Şi să folosim designul ca să fie atrăgător, să fie sexy.
Să menţii elanul şi să fie atrăgător.
Să faci consumatorul să-l dorească, să-l ceară.
Dacă faci un produs mai bun, oamenii îl vor prefera
şi poţi arăta cu degetul companiile care nu-l fac.
Munca mea de zi cu zi este să creez
ambalaje frumoase, ca să fac oamenii să cumpere produsele.
Această experienţă a fost cu adevărat emoţionantă pentru mine.
Când am scos traulul şi am văzut atât de mult plastic,
peste o mie de bucăţi într-o mostră mică... Am plâns.
M-a afectat emoţional şi nu voi putea trece peste asta.
A produs un declic. Nu-mi mai pot câştiga existenţa decorând plastic.
Trebuie să creez soluţii pentru problema plasticului.
Este... Da. M-a schimbat.
Fiecare ceva are ceva extraordinar şi unic.
Da, toţi putem reduce consumul propriu.
Putem influenţa viaţa noastră şi pe a celor din jur.
Dar eu vreau să fac mai mult de atât.
Trebuie să facem mai mult dacă vrem să vedem o schimbare reală,
să trecem la nivelul următor.
Să ne folosim abilităţile şi să aflăm unde se intersectează cu problema.
Nivelul de conştientizare e extraordinar
iar marea provocare este să îl transformăm în acţiuni.
Cred că aici avem nevoie de o armată.
Avem nevoie de o armată de oameni din toate domeniile.
Te rog, trezeşte-mă când se vede uscatul
Cred că azi vom vedea uscatul, pentru prima oară după 19 zile.
Aici încep apele teritoriale. Iar aici e Canada.
- Acum descrie mirosul. - Da. Cum miroase ?
Simt miros... E ori uscatul, ori rezervorul de la toaletă.
Michelle, cum crezi că miroase uscatul ?
Ca respiraţia urât mirositoare.
Uite acolo !
- Se vede conturul... - E uscat !
Se vede pământ !
A fost o călătorie incredibilă.
Abia când eşti aici,
înţelegi câte zile trebuie să călătoreşti pe ocean cu un vas
şi vezi cât de îndepărtată este această regiune,
abia atunci îţi dai seama: "Asta am făcut noi."
Iar mesajul pe care trebuie să-l transmitem
e că trebuie să facem mai mult pentru a proteja mediul marin.
Am învăţat multe. Toate sunt experte în domeniile lor
şi am colaborat într-un mod minunat.
Puterea tuturor te motivează.
Dacă te înconjori de oameni care fac lucruri extraordinare
te impulsionează să faci şi tu lucruri extraordinare.
Sea Dragon, aici controlul de trafic. Recepţionezi bine ?
Da. Recepţionez bine.
Am înţeles. Confirmaţi că vreţi să intraţi în Vancouver, B.C ?
Corect.
Din ce port aţi pornit ?
Honolulu, Hawaii.
Pământ !
- Ce vedem ? - Se vede pământ !
E pământ peste tot !
Eu sunt !
E incredibil că n-am vorbit de trei săptămâni. Am multe de povestit.
- Ce-i asta ? - Viaţă.
Coboară ancora !
Am reuşit !
20 de zile pe mare, 180 de ore de noapte
şi 4.900 de kilometri.
Echipa ştiinţifică se retrage !
Hasta la vista !
Anual, milioane de tone de plastic ajung în mediu,
poluând întreaga planetă, din zona arctică, până în adâncul oceanelor.
Mostrele sugerează că, în nordul Pacificului,
pe un kilometru pătrat, pot exista 500.000 de fragmente de plastic.
Studiile au arătat că plasticul şi toxinele
ajung în organismul uman prin alimente, apă şi aer.
Nu se ştie exact care sunt consecinţele asupra sănătăţii,
dar se ştie că modifică modul în care funcţionează organismul.
Mostrele adunate de echipă au fost trimise
mai multor echipe de cercetare, pentru a înţelege criza plasticului.
Informaţia înseamnă putere.
Microacţiunile X TRILLION au creat această problemă şi o vor rezolva.
Schimbarea începe acum.
Am fost şocată. Lucrez la acest proiect de zece ani,
dar anul acesta am găsit mai mult plastic decât în toate călătoriile.
Cred că trebuie să contribuie toate domeniile societăţii.
Autorităţile trebuie să impună măsuri,
dar şi oamenii trebuie să acţioneze şi să arate că le pasă
şi că fac ceva.
Peştii confundă plasticul cu hrana şi îl mănâncă
iar plasticul rămâne în stomac şi în intestine.
Aici vedeţi o pasăre cu stomacul plin de plastic.
Un albatros zbura deasupra noastră. A fost un moment magic...
Şi poţi vedea cum apare pagina de web.
La Tomra ştim că deşeurile sunt un concept perimat
şi că sunt resurse pentru ceva nou.
Când returnezi sticla la un automat şi primeşti înapoi garanţia
e un exemplu frumos al economiei circulare,
pentru că învaţă oamenii ce valoare au deşeurile.
Mi se pare important că noi, în calitate de consumatori,
avem capacitatea de a vota cu banii noştri.
Avem cu adevărat putere, pentru că ei se bazează pe noi,
ca să afle ce dorim, ce gol din piaţă trebuie acoperit.
Împărtăşirea unei poveşti e un mod minunat de a schimba concepţiile
şi un mod bun de a susţine afacerile şi cauzele care fac bine.
Nu există o soluţie magică.
Trebuie să analizăm diferitele modalităţi de a rezolva problema,
fie că e vorba de design, cercetare ştiinţifică,
schimbări ale politicilor...
Tu eşti cineastă şi faci un film pentru a promova campania.
Eleanor, mulţumesc pentru prezenţă !