Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mama! -Dolazim!
Tata snima video.
Koliko godina imaš, Nini? Jednu i po.
A ti, Roza? -Tri.
Tri i po.
Kakav ti je to specijalni doručak? -Pahuljice s čokoladnim mrvicama.
Spremna za polazak?
Ne želim da idem.
UJEDINJENO KRALJEVSTVO
HONOLULU, HAVAJI
Cele karijere snimala sam filmove
o neraskidivoj vezi između ljudi i njihove okoline.
Snimala sam u više od 30 zemlja, u veoma opasnim i teškim situacijama.
Ali ovo će mi biti najveći izazov do sada.
Ćao, dušo, stigla sam! Ovde je noć i krenula sam u hostel.
Malo sam nervozna što ću ujutru upoznati ostale,
ali i zbog onoga što je pred nama.
Pokušaću da malo odspavam. Volim te, ćao!
IKS TRILIONA
Potpuno ženska posada kreće na plovidbu Tihim okeanom.
Kreću na jednomesečnu istraživačku misiju...
... na kojoj će proceniti štetan uticaj plastike na naše okeane.
Odredište: Veliki tepih od smeća.
Ploviće kroz navodno najgušću zonu smeća na okeanu.
Posada "Si dragona" proučavaće uticaj zagađenja plastikom
na morski život i dejstvo toksina iz plastike na naša tela.
Ovaj tepih od smeća bliži nam je od najveće kopnene mase.
Emili Pen je britanska kapetanica i ambasadorka "Skaj oušen reskjua".
Emili Pen je osnivačica ove ekspedicije.
Ona je ovde sa mnom. Emili, dobro juto. -Dobro jutro.
Emili dosta dugo istražuje štetu koju je plastika nanela okeanima.
Želimo da stvarno razumemo kakav uticaj plastika ima
na naše okeane, našu okolinu, ali i na nas.
Pošto ovaj problem najviše utiče na žene,
htela sam da se sa ovim izazovom suočim sa ženskom posadom.
Kako se osećaš zbog ovog putovanja? -Uzbuđena sam, ali i nervozna.
Na brodu ćemo raditi na deset različitih naučnih projekata,
u saradnji sa univerzitetima i drugim naučnim institucijama.
Ćao! Ja sam Rouan, jedna od naučnica na brodu.
Ovo je odašiljaš koji ćemo zakačiti na neki veći komad krša u vrtlogu.
Od ovog puta očekujem nova sjajna naučna dostignuća,
ali i da članice posade shvate šta mogu da postignu na kopnu.
Posada se sastoji od sjajnih žena.
Imamo naučnice, novinarke, umetnice, rediteljke i stvarateljke.
Ali one nisu mornarke.
Kako se osećam? Preplavile su me emocije,
ali nisu sve pozitivne.
Ovo će za mene biti veliki izazov.
Patim od morske bolesti, mesec dana neću biti s porodicom...
Malo se plašim oluja, ali i same plovidbe.
Plovićemo severnim delom Tihog okeana rutom kojom retko ko ide,
da bismo prošle kroz ogroman vrtlog koji privlači plastični otpad
i zove se Veliki pacifički tepih od smeća.
Par članica posade su mornarke,
ali mi ostale smo izabrane jer smo stručnjakinje u svom polju.
Ja sam Kristin. Ovo će biti moj skromni dom naredne tri nedelje.
Ovo je za mene novo iskustvo.
Jednom sam plovila u zalivu oko sat vremena,
tako da će tri nedelje na Tihom okeanu biti uzbudljiva avantura.
Gde je tvoj ležaj? -Ovde, br. 7.
S kim deliš sobu?
Ovde će odsesti tim snova: Ana, Kristin, Karin i ja.
A ovde je... -Ne, ovo je Kristinin ležaj.
Ako je ona tu, možda je Siri ovde?
Videćemo. -Dobra posada.
Kad se uselite negde, npr. u stan, uvek treba da odlučite
gde želite da stoje vaše stvari u kuhinji,
gde želite da budu vaše čaše, pahuljice, začini...
Razmišljam gde da ih stavim. Nemam puno polica.
Prognoza je zaista loša. Čeka nas čeoni vetar od 13 čvorova.
Narednih nekoliko dana biće izuzetno teško.
Bićete potpuno van svoje zone komfora
i biće trenutaka kada ćemo se sve osećati užasno.
Ali ako budemo pazile jedne na druge, to će nam svima jako pomoći.
Zdravo, devojke!
Sutra ujutru isplovljavamo. Ovde je sada noć. Vidite li?
Lepo se provedite u obdaništu. Volim vas do neba!
Vidimo se uskoro!
Ovo je dobar znak!
Krećemo! -Ovo se stvarno dešava!
Nakon tolikog planiranja, konačno krećemo!
1. DAN, 800 NAUTIČKIH MILJA DO IVICE VRTLOGA
Ćao, Endi!
Ovo je poslednji put da ćemo imati domet dok ne dođemo do Vankuvera.
Ne mogu da verujem da tako dugo neću videti tebe i devojčice.
Upoznala sam druge žene i jako su fine.
Osećam mučninu i voda ima užasan ukus.
Sipam sok od limuna u nju da bi imala bolji ukus,
ali nemam puno limuna.
More je uzburkanije nego što smo očekivale.
Nadam se da nam to neće poremetiti sve planove.
Volim te! Čućemo se kad stignem.
Ne ulazi, Siri. Ako uđeš, nećeš se vratiti.
Bićeš zaglavljena ovde sa ostalim naučnicama.
Šta pravimo za večeru?
Šta god imamo, a da ide uz tortilje i ljuti sos.
Ne znam kako bih uopšte ovde kuvala.
Ne znam kako će ovo ići.
Ni na kopnu ne kuvam, tako da će ovo biti...
Stvarno mi je muka. -I meni.
Sada je 4.20 h.
Uvele smo rotaciju sa tri grupe, ovo je druga smena.
Bilo je divno kada smo isplovile,
udaljile se od ostrva i videle kopno poslednji put.
Sve pokušavamo da se naviknemo na talase.
Poslednja 24 časa brod je nagnut pod veoma oštrim uglom.
Nekima je to izazvalo mučninu.
Bilo je divno kada sam lično upoznala ljude
koje sam ranije videla samo preko Skajpa.
Mislim da je to iščekivanje bilo jedan od težih delova puta dosad.
Sve je nepoznato. Ne znate kuda idete, šta radite...
Pa se pitam da li sam sve spakovala, da li ćemo se sve slagati...
Jedva čekam da vidim deo sveta koji je malo ko posetio.
Čujete mnogo o njemu u vestima i u medijima,
ali biće neverovatno lično videti šta se događa
u Severnopacifičkom vrtlogu.
Ja sam dizajnerka pakovanja
i moram da znam gde naša pakovanja završe i šta se tamo stvarno dešava.
Ja sam ovuda plovila kada sam prvi put krenula
na putovanje oko sveta.
Nisam tražila plastiku, ali naišla sam na nju.
Šta to radiš, Kristin?
Perem veš!
Život na 45°.
Da li neko želi da opiše miris u ovoj prostoriji?
Miriše kao povrće koje je počelo da se kvari,
pomešano sa...
Ne miriše loše, zar ne?
Plastika je stvorena zato što je to sjajan materijal koji večno traje.
Postigli smo to, napravili smo materijal koji večno traje.
Ne mogu da verujem da idemo tamo gde je plastika stizala od 1950-ih.
Uzbudljivo je biti na takvoj naučnoj ekspediciji.
Dobro došli u laboratoriju!
Ovde držimo tehničku opremu. -I spavamo.
Ovde i živimo. -I sve ostalo.
Ja sam istraživačica u polju mikroplastike.
Najviše radim s morskim kornjačama.
Nedavno sam doktorirala.
Kada sam počela, niko to nije istraživao.
Nismo ni znali da postoji problem sa populacijom morskih kornjača.
A sada sve više ljudi radi na tome.
Na ovom putu najviše će mi koristiti
to što sam istraživala tek izlegle morske kornjače.
One plivaju od obala na kojim su se izlegle
do pelagijskih zona poput ovog vrtloga.
I ovde rastu.
U prošlosti to je bilo veoma korisno za njih sa evolucijskog aspekta
jer se tu nalazila sva hrana.
Dakle, one su evoluirale da bi mogle da plivaju do ovih zona
u kojim se ukrštaju okeanske struje.
Ali plastika se tako brzo nakupila tamo,
da mi to zovemo ekološka zamka.
Kornjače zbog evolucijskog instinkta idu u najzagađenije delove sveta
da se tamo razvijaju.
Malo ljudi ima priliku da poseti ta glavna staništa
i vidi koliko plastike ima, i zato će biti veoma...
... zanimljivo, ali i zabrinjavajuće.
Ja radim za norvešku kompaniju TOMRA.
Bavim se raznim aktivnostima,
statistikom recikliranja, sakupljanjem ekoloških podataka,
putujem i sarađujem sa ljudima širom sveta.
Deo toga su i razgovori o tome
kako da sprečimo da plastika završi u okeanu.
Najbolji deo proteklih 48 časova
bio je neopisiv strah od pijaće vode i odlaska u toalet.
Osim toga, sve je super.
Kada sam rekla prijateljima da je ovo potpuno ženska posada,
nisu mi verovali.
Ali rekla sam im: "Videćete."
3. DAN, 500 NAUTIČKIH MILJA DO IVICE VRTLOGA
Kako se sve osećate zbog oluje koja dolazi?
Uzbuđena sam!
Nervozna!
Spremna!
To je bilo jezivo. Munja je osvetlila sva vaša lica.
5. DAN, 300 NAUTIČKIH MILJA DO IVICE VRTLOGA
Siri, ti si na redu.
Sinoć sam prvi put bila nervozna i uplašena,
verovatno zato što sam shvatila da smo same na brodu usred okeana.
Ako nešto pođe po zlu, prepuštene smo same sebi.
Šta se ovde dešava?
Nisam sigurna.
Zamoljena sam da pomognem u popravci, ali ne znam čega.
Kompresor frižidera, koji se nalazi ovde.
Povremeno se čuje neka buka, možda nema tečnosti za hlađenje.
Po treći put pokušavam da ga popravim,
ali pošto je brod pod uglom, stalno se klizam.
Pa joj ja služim kao klin. -Da se ne bih pomerala.
Kakva je vremenska prognoza?
Oko San Franciska je nizak pritisak,
pa će puno vetra doći ka ovom delu Tihog okeana.
Mi sada pokušavamo da pobegnemo od njega
i stignemo do mirnog dela okeana
da bismo mogle da se bavimo naukom!
6. DAN, 150 NAUTIČKIH MILJA DO IVICE VRTLOGA
Poslednji put smo videle kopno kada smo zaplovile.
Od tada smo videle samo ptice i puno riba poletuša.
Da li ste videle neku plastiku?
Da, juče sam primetila da stalno pluta pored nas.
Ima male parčadi, ali i većih stvari poput kofa.
Za pet minuta, videle smo 11 komada plastike.
A to je bilo dok smo jele i nismo se usredsredile na vodu,
ali svejedno ih vidite kako plutaju pored broda.
Videle smo boce, gajbe...
Da, male komade... ne znam čega. I omote od slatkiša.
Ne sluti na dobro.
Bila sam spremna da vidim dosta plastike,
ali ne i da je vidim ovako rano i ovako često.
Nisam očekivala da će okean biti u takvom stanju.
Mi smo još uvek pod uglom od 45°,
pa ne možemo da vršimo istraživanja zbog kojih smo došle.
Već vidimo plastiku
i bilo bi sjajno da možemo da uzmemo nekoliko uzoraka,
ali zbog talasa, ne možemo da spustimo opremu u vodu.
I pošto nismo videle kopno ili neki drugi brod,
pitamo se odakle je sve to došlo.
Došao nam je jedan albatros da se pozdravi.
Volela bih da ovde nema albatrosa,
jer znam da se obrušavaju ka vodi u potrazi za lignjama,
a one izgledaju isto kao ovi beli delovi plastike na površini.
I znam da te delove plastike uzimaju i nose svojim ptićima.
7. DAN, IVICA VRTLOGA
Stvarno smo stigle do Severnopacifičkog vrtloga!
Nismo očekivale ovako uzburkane talase.
Pošto smo sada u oblasti gde bi trebalo da bude mnogo više plastike,
što smo već videle čak i sa ovakvim talasima,
pokušaćemo da izvučemo par uzoraka.
Ovo je mreža gustine od 333 mikrona.
Nju ćemo prikačiti na kraj veće mreže.
I onda ćemo je pričvrstiti ovim spojnicama
da ne bi spala dok je u vodi.
Ovo je deo u kom će biti uzorak.
U vodu ćemo baciti mrežu da bismo prikupile površinske uzorke
i podatke o tome kojih kontaminanata
ima na samoj plastici
i da li nešto raste na njoj.
Kad je bacimo, ova strana mora da bude gore.
Mi ćemo je baciti tako, a Rouan će je tada pustiti.
Stvarno izgleda kao raža! -Sad čekamo trideset minuta.
Dobar je osećaj baviti se naukom.
Nauka...
Moramo da budemo izuzetno precizne po pitanju tajminga,
da bi svi uzorci bili jednaki.
Neverovatno koliko se komada vidi sada kada smo usporile.
Svake sekunde vidim ponešto. -Da, sve ih je više.
Svuda ih ima.
Svi okeani su povezani
i moguće je da je ova plastika došla iz Centralne Amerike ili Japana.
Gde god da je plastika bačena, može da završi bilo gde.
Istražujemo koliko plastike ima na površini okeana,
kako utiče na morski život,
koliko je štetno to što je ona ovde
i kako to utiče na naše zdravlje.
Zapanjujuće. Pluta u 3.000 m vode.
Sad ćemo izbrojati i klasifikovati delove plastike koje smo našle.
Znate li kako smo provukli plastiku kroz tri različita sita?
Ovo su veći delovi plastike, a ovo srednji, a to najmanji.
Njih ćemo pogledati pod mikroskopom.
Gledamo mikro i makroplastiku.
Mikroplastika je ona manja od 5 mm, a makroplastika je veća od 5 mm.
Pogledaj, riba. -Da, mala riba!
Podelile smo je na kategorije.
Prve su pelete, sirovi plastični materijal
od kog se kasnije prave razni proizvodi.
Sledeća kategorija su niti,
dakle, nešto što je možda poteklo od konopca.
To su delići konopca.
A tu si i tvrdi delovi plastike.
Oni čine veći deo naših uzoraka.
Najlon je materijal za plastične kese, elastičan je,
a ova pena je zapravo polistiren.
Ali to nismo našli.
Njega retko nalazimo na površini
jer polistiren ima puno rupa, pa potone na dno.
Idemo na dno broda!
To ide tu...
Tu držimo uzorke.
Ima sve više velikih komada, stalno prolaze pored nas, neverovatno.
Videli smo veliku mrežu i nešto nalik polovini kofe.
Nalazimo se u jednom od najudaljenijih delova planete.
A svuda oko nas vidimo plastiku u vodi.
Svakih nekoliko sekundi nešto prođe pored broda.
Ovo su uzorci iz mreže sa najsitnijim prorezima.
Ne može sva plastika da se vidi golim okom,
ali ovde vidim izuzetno tanka plava vlakna.
Plutaju unutra.
Možda je od ribarske mreže?
Možda od mreže, možda od konopca, a možda i od nekog pliša.
Hajde da malo porazgovaramo o svemu što smo danas videle.
Nauka...
Svaka vam čast! Ko nije stigao da pogleda uzorke?
Talasi su danas dosta nemirni,
što znači da je veći deo plastike ispod površine.
Ne pluta sve na površini, dosta toga je potonulo.
U ovim uzorcima ima više plastike nego u onim iz drugih vrtloga.
Zamislite da imate rendgen naočare i da možete da vidite sve te komade.
Zamislite kako bi to izgledalo...
... kad u samo jednom uzorku imamo stotine komadića.
Stvarno se osećam kao da smo bogu iza nogu,
a videle smo toliko otpada! To je stvarno neverovatno.
Zapanjujuće je da smo našli toliko komadića kad su talasi ovako nemirni.
Koliko plastike od poliestera ode niz odvodne cevi?
Kad opereš nešto plišano,
koliko delova mikroplastike ode niz odvodne cevi?
Nešto tako malo ne može ni da se vidi golim okom.
Takve stvari uvek smatramo nečim sasvim bezazlenim.
A i jeftine su.
Sa jedne strane jesu jeftine,
ali ovde vidimo da plaćamo visoku cenu.
Zdravo. -Ovde je stvarno neverovatno.
Sutra nas čeka lepo svitanje.
Talasi su ogromni.
Osećam ih!
Što plovidba duže traje, sve bolje upoznajem druge žene.
Sve imaju svoje priče i razloge zašto su pošle.
Pre šest meseci dala sam otkaz,
upisala drugi fakultet, odselila se iz stana, raskinula s momkom
i otišla na Havaje da bih proučavala industrijsku ekologiju,
nauku iza cirkularne ekonomije.
Htela sam da saznam više o klimatskim promenama
i o tome kako mi utičemo na planetu.
Kao što vidite, ja volim okean.
Ovo je slikano u Norveškoj, u prestonici Oslu, gde ja živim.
Sada se u poslu više usredsređujem na dizajn.
I volim da istražujem.
To sam ja.
Želim da istražujem svet i iskoristim sve prilike.
Imam puno ideja o tome kako da iskoristim svoje veštine...
... na bolji način nego što sam dosad to činila.
Odrasla sam na Ostrvu Man.
To je divno mesto i drago mi je što sam tamo odrasla.
Ovo je moja porodica.
Ovo je moja mama, najdivnija žena na svetu.
Izvinite što plačem.
Pružila nam je divan život.
Nikada nismo imali novca,
ali za doručak smo jeli pahuljice na plaži pre odlaska u školu
i kupali se u moru kad god smo mogli.
Oduvek sam maštala o svetu, pa sam u školi bila malo rasejana.
Ali nastavila sam i u jednom trenutku odlučila da ću se baviti naukom.
Ti si uglavnom išla na časove umetnosti.
Na svim kvalifikacionim testovima polagala sam
umetnost, fiziku i tekstil, ili nešto tako šašavo.
Uopšte se nisam spremala za nauku, pa se drugima nije sviđala ta odluka.
Ali jedan profesor mi je rekao:
"Samo napred, pokušaj. Zašto da ne?"
Poslušala sam ga i rešila da ću se baviti proučavanjem okeana.
I na prvom predavanju, te prve nedelje,
shvatila sam da ovim želim da se bavim do kraja života.
Tada mi je stvarno sinulo.
Tako sam srećna što sam našla nešto što toliko volim
i čime želim da se bavim.
Dobila sam mejl od muža, pa sam veoma uzbuđena.
Rekao mi je da je poveo decu na jedrenje jezerom Ontario.
Deca su odlučila da uzmu uzorke iz jezera, a ponela su i mikroskop.
Zasad rade isto što i mi.
Deca obično kopiraju mamu
tako što obuju njene cipele i šetaju unaokolo.
Ali tvoja te kopiraju sa sitom i kofom punom vode, što je sjajno.
Vrše eksperimente. Divno.
Prvo što želim da kažem o sebi jeste da sam majka.
A kada rodite dete, uvek ćete biti majka,
gde god da odete i šta god da radite.
Za četiri godine, rodila sam četvoro dece.
To nije bilo baš pametno,
ali život vam ponekad priredi iznenađenja.
A moji blizanci su bili jedno takvo iznenađenje.
Počela sam da se bavim agronomijom zato što sam želela da naučim
šta je najbolje za životinje, biljke i tlo.
To je bila moja strast, nauka o poljoprivredi.
Pet-šest godina, radila sam kao profesorka
a moji studenti bili su sledeća generacija farmera.
I dalje imam to znanje, to interesovanje i tu strast.
A najbolje ću doprineti u borbi protiv zagađenja plastikom
ako se povežem i sarađujem s drugima.
Kad vam je stalo do nečega, možete da promenite svoje ponašanje.
Mi smo prva kompanija koja pravi flaše od plastike iz okeana.
Kao dizajnerka, želela sam da ispričam ovu priču
i objasnim ljudima koliko je sjajno to što radimo,
to što podižemo svest javnosti
da bi se kupci u prodavnicama zapitali
odakle je došla ta plastika i zašto tako izgleda.
8. DAN, CENTAR VRTLOGA, SEVERNI DEO TIHOG OKEANA
Izgleda da je to nešto veliko i plastično.
Ne znam šta ćemo videti.
Ako bismo mogle nakratko da stanemo...
Naučnika Maksimenka, kojem malo pomažemo,
izuzetno zanimaju invazivne vrste.
Kada ovakvi delovi krša plutaju okeanom,
pomalo se ponašaju kao veštački koralni greben.
Mreže i delovi krša sjajna su prilika za rast malih organizama.
I na kraju dobijete ceo lanac ishrane na nekoj mreži.
I njega zanima kako priobalne vrste iz Japana
mogu da pređu okean i nađu se negde gde im nije mesto.
Dao nam je satelitski odašiljač.
Kada uklonimo magnet sa njega, počeće da šalje signal.
On radi sa Nasom da bi pratio ove bove
i video kako se kreću okeanskim strujama.
Onda će poslati brod da pokupi te bove
kako bi proučio vrste koju rastu na njima.
Karin, ti gledaj da li ima ajkula.
Noge gore, devojke!
Bova je prikačena!
Izgleda dobro.
Kakva je temperatura vode? -Divna!
Prikačili smo odašiljač i sad gledamo kako pluta u daljini.
Moći ćemo da ga pratimo preko satelita.
Sad čekamo da se mreža napuni.
Kad stavim rukavice, ne smem ništa da diram.
Treba da se pripremim za fizički i mentalni izazov
kretanja kroz brod bez dodirivanja bilo čega.
To je zaista teško, ali srećom, Siri će mi pomoći.
Godine 2014. prešle smo ceo Atlantik i donele uzorke u laboratoriju.
Svi su bili potpuno beskorisni, imali su previše kontaminanata
od broda, odeće i raznih drugih stvari.
Ali sada smo izmenile proceduru.
Sada koristimo različite metode prikupljanja uzoraka
da bismo izbegle zagađenje.
To izgleda izgrizeno.
Ovde imamo ovu malu bočicu.
Svaki put kad prikupimo uzorke iz svih pet vrtloga,
pogledamo uzorke u slučaju da na njima ima organizama.
Ako je reč o nečem zanimljivom, nečemu što ranije nismo videle,
stavimo ih u bočicu i onda ona uradi DNK sekvenciranje
da bismo saznale koji organizmi žive na plastici.
Rouan, kako se to zove?
Morski planktoni. Veoma su kul i jako važni.
Oni su osnova lanca ishrane.
Ako oni uginu, uginuće i sva druga morska stvorenja.
To su mi rekli naučnici.
Pošto je ova plastika tako sitna i pomešana sa puno organske materije,
mnoge morske životinje greškom pomisle da je to hrana.
I ako je jedu, mogu da uginu jer imaju previše plastike u stomaku,
a nemaju mesta za hranljive sastojke.
Ali tu je i činjenica da se ova plastika pravi
sa hemikalijama koje se lepe za nju.
I one su sada deo lanca ishrane.
Neke vrste plastike proizvode se sa hemikalijama koje im se dodaju
da bi bile savitljive ili otporne na vatru.
Sad znamo da je veliki broj tih hemikalija zaista toksičan,
odnosno izuzetno štetan za ljude i morske životinje.
Ima dokaza da su ih i planktoni konzumirali.
A kada plastiku konzumira vrsta koja je osnova svakog lanca ishrane,
to je ozbiljan problem za veće morske životinje, ali i za nas,
jer smo mi na vrhu tog lanca ishrane
i jedemo ribe koje bi mogle da imaju
štetne i toksične hemikalije iz plastike.
11. DAN, CENTAR VRTLOGA
Jadničak mali.
Moramo da pregledamo iznutrice.
I sve ostalo.
Sutra ćemo praviti lep suši i sašimi. -Da li si ti vegetarijanka? -Nisam.
Voliš li tunjevinu? -Obožavam je.
Sirovu, kuvanu...? -Tunjevinu? -Da.
Volim je.
Da li bi je i dalje volela da nađeš plastiku u njoj?
Verovatno ne. Nadam se da nećemo naći plastiku.
Kada ćemo to jesti, Ana?
Za oko sat vremena.
Suši!
Imamo dve vrste sušija: prvi je sa sojom, đumbirom i susamom,
a drugi sa limunom i belim lukom.
Ovo je izvrsno!
Svežije od ovoga ne može.
Šta to radiš?
Ovo je deo jetre. To ću ukloniti, da mi ne bi smetala dok radim.
Pogledajte.
Jetra je ozbiljno oštećena.
To je od ribe koju nismo jele? -Ne, ovu smo već jele za ručak.
U njima može da bude mnogo ovih...
... toksina o kojima smo pričale.
U našim okeanima ima puno hemikalija i organskih kontaminanata,
kao što su protivpožarne smese, jedinjena na bazi fluora i pesticidi.
Kada ona dođu u kontakt s plastikom, mogu da se zalepe za nju.
A to su hemikalije koje ne smemo konzumirati.
Pošto je tako čvrsta, nikada se ne raspadne potpuno.
Ja sam testirala svoju krv na 35 hemikalija
koje su Ujedinjene nacije zabranile jer su toksične za ljude i prirodu.
Od tih 35 hemikalija, u mom telu nađeno je 29.
To su hemikalije koje izazivaju rak
i one su tzv. endokrini ometači.
One oponašaju naše hormone
i sprečavaju slanje važnih hemijskih signala u našem telu.
A ti hormoni su izuzetno važni, posebno za nas žene tokom trudnoće.
Možemo da ih prenesemo našoj deci, tokom trudnoće ili pri dojenju.
Ćao, ja sam. Ne znam zašto ovo snimam kad znam da neće stići do tebe
dok ne dođemo do kopna.
Stvarno mi nedostaješ. Stalno razmišljam o devojčicama.
Razmišljam o tome kad sam ih rodila i dojila
i o tome čemu će biti izložene u budućnosti
i kako će to uticati na njih.
Danas plastike ima na sve strane!
Sve je lošije. Izgleda skoro kao gusta magla,
ali u pitanju je plastika.
Teško je to opisati, ali teško je i slikati i snimiti
jer su mnogi komadi tako sićušni,
iako ima i velikih komada.
Pre neki dan, Sali je videla stolicu kako pluta.
Svuda ima dokaza o ljudskom prisustvu.
I kada ljudi nešto bace i očekuju da to ode "tamo negde",
evo gde sve to dolazi.
To ne nestaje. Ostaje na našoj planeti, na ovom udaljenom mestu.
Ovde dobijamo jasnu sliku o svemu tome,
pa sve izgleda daleko...
Ne znam, ili stvarnije ili nestvarnije.
Izgleda apsolutno nestvarno. -Da.
Prešle smo stotine kilometara kroz ovaj deo okeana.
Na osnovu uzoraka koje smo sakupile i na osnovu onog što sada vidim,
znam da se u svakom centimetru ove vode nalazi komadić plastike.
Ali ne vidi se.
Od kopna smo udaljene 1.300 km.
A evo ovog mališe koji pliva među tim plastičnim komadićima.
Baš u ovom trenutku on nešto žvaće.
Bože, koliko plastike! -Gde je mreža?
Mali zupčanik.
Možda je poklopac.
Bože, pogledajte! Zar to nije užasno?
Najgori uzorak dosad.
A tu su i neke ribice. -Pored nas prolazi puno komada.
Rekla bih da smo videle preko hiljadu komada. -Stvarno? -Da.
Okružene smo. -Znam.
Gde god da pogledam, vidim neki deo plastike.
Mislim da ti komadići potiču od puno različitih bačenih stvari.
Zamislite koliko se stvari raspalo ako vidimo ovoliko komadića.
Neverovatno.
Mislim da sam našla mikroperlu.
One se koriste u kozmetici. -Tako je mala! Jedva se vidi.
Igrom slučaja počela sam da radim s kornjačama.
Kada sedite pored njih na obalama,
shvatite da praktično sedite pored dinosaurusa.
One su tako stare, da neće evoluirati dovoljno brzo
da bi mogle da se nose sa svim što mi bacamo u okeane.
Neće evoluirati dovoljno brzo da shvate da to nije hrana.
Ako bi sutra svi prestali sa korišćenjem plastike,
da li bi to pomoglo?
Okolina je već dosta zagađena.
Zato moramo nešto sada da učinimo, jer će situacija biti sve lošija.
Možemo da utvrdimo o kakvim se posledicama radi
i kako da sve to umanjimo.
Ali moramo to da učinimo odmah.
Najgori uzorak dosad.
Problem je mnogo ozbiljniji nego što sam očekivala.
Praktično je nemoguće očistiti sve ovo.
Mislim da mnogi zamišljaju Veliki pacifički tepih od smeća
doslovno kao ostrvo napravljeno od smeća
kojim može da se hoda.
Ali mislim da je šokantnije kad vidiš sve ove plastične komadiće.
Stalno razmišljam koliko sam plastike ja koristila.
A ja sam samo jedna osoba. I sva ta plastika i dalje je tamo.
Mi smo...
... ova mala tačka.
Pre dva dana prešli smo u drugu vremensku zonu.
Sad smo u neistraženoj teritoriji. -Manje-više. -Ovde.
Lepo vreme. -O da! Divno je.
Sjajno za rad na terenu.
Lako, toplo, suvo...
Ružno vreme, zar ne? -I te kako.
Mislim da smo sve već umorne.
Ova plastika ne može da se ukloni.
Komadići su tako mali, brojni i povezani sa morskim životom.
Sa rešavanjem problema moramo početi na kopnu.
Plastika...
To je bilo neverovatno!
Izgledali su kao tirkizne senke.
Da, baš su me oraspoložili.
To je bilo tako zabavno!
Ovde ima puno života. -Da.
Ne postoji samo jedan odgovor.
Ali sjajno je to što možemo da uradimo mnogo toga.
Smislićemo svako moguće rešenje
kako se okeani više ne bi zagađivali plastikom.
Npr. poreske olakšice. -Ili porez na plastiku
i smanjeni porez na druge materijale.
Neki su s tim već krenuli.
Ima dosta zemalja u koje možete da uvozite
papirne i biorazgradive kese bez plaćanja poreza.
A za uvoz plastičnih kesa plaćate visok porez.
Veće kompanije kao što su Tesko, Ko-op, Marks i Spensers,
imaju proizvode bez pakovanja, pa ljudi mogu i tako da kupuju.
A to je velika stvar.
I bez obzira na to koliko ste savesni,
ako zaboravite ručak i odete u prodavnicu,
tamo je sve umotano u plastiku. Šta onda da uradite?
Šta će biti potrebno da supermarketi prestanu da koriste pakovanja?
Kako da to postignemo?
Tu je najvažnije zakonodavstvo i popularna kultura.
Popularna kultura mora da podstakne donošenje pravih zakona,
a to će navesti supermarkete na promene. -Da.
Ja bih naglasila da u Sloveniji i balkanskim zemljama imamo pijace.
Umesto da kupujemo u radnjama i supermarketima
možemo da kupujemo na pijacama, i to po jeftinim cenama.
Ne treba zaboraviti i na recikliranje i bolju tehnologiju.
Npr. imate plastične gajbe.
Nova plastika je, naravno, jeftinija od reciklirane.
Mi sada ne plaćamo za vađenje materijala iz zemlje,
pretvaranje u plastiku i kasnije recikliranje.
Mi vidimo samo jednu fazu tog procesa i zato nam to izgleda jeftino.
Ali da plaćamo sve to,
plastika bi bila mnogo skuplja od ostalih materijala.
Ja radim za kompaniju TOMRA,
kao stručnjakinja za cirkularnu ekonomiju.
I mi se bavimo recikliranjem.
Imamo mašine u koje možete ubaciti limenke, flaše, kutije, tetrapak...
Dakle, platiš kauciju, što moraš po zakonu,
i kasnije je dobiješ nazad.
I zato ti resursi imaju vrednost, pa ih ljudi ne bacaju.
U Nemačkoj već neko vreme imaju taj sistem,
i kad je reč o flašama i limenkama, stopa povraćaja je 97%.
Dakle, ako ja nešto ne recikliram i bacim ga u đubre,
neko drugi će to pokupiti jer taj materijal ima vrednost
koju odmah vidite kad dobijete kauciju nazad.
Zato su procenti recikliranja tako visoki.
To nije zato što svi Norvežani i Nemci recikliraju,
već zato što ti materijali završe tamo gde im je mesto zbog vrednosti.
Ali postoje različite vrste recikliranja.
I spaljivanje smeća je recikliranje, jer se reciklira energija.
Ali sa ovakvim sistemom plastika je odvojena od svega ostalog
da ne bi bila kontaminirana.
Onda možete da reciklirate boce i održite visok kvalitet materijala,
a ne morate da koristite novu plastiku za proizvodnju.
Kad ljudi pričaju o recikliranju, posebno u Ujedinjenom Kraljevstvu...
Reciklažom dobijamo stvari manje vrednosti.
Npr. plastične flaše pretvaramo u odvodne cevi ili tepihe.
To je i dalje linearan proces, jer sve to završi na deponiji.
Skoro kao da reči "reciklaža" treba malo izmeniti imidž.
Mi pomislimo na to kad čujemo reč reciklaža,
a ja se slažem da takva reciklaža nije rešenje.
Spomenula si bioplastiku... -Da.
Ona je loša iz više razloga.
Brže se raspada i od nje nastaje mikroplastika,
koja nije biorazgradiva.
To su samo sitni komadići koji se onda šire prirodom
gde ih nešto može konzumirati.
Ako uđu u tok recikliranja,
mogu da oštete plastične proizvode koji se mogu reciklirati.
I teško je razlikovati običnu od biorazgradive plastike.
Kako da ljudi znaju da li mogu da je recikliraju?
Osim svega što je Rouan spomenula,
mene najviše zaprepašćuje količina potrebne energije.
Čak i ako uložimo milijarde u komercijalne sisteme za đubrenje
umesto u sisteme za reciklažu i sve to pokrenemo,
i dalje nam treba zemljište za uzgajanje,
a uz takvu zemljoradnju ide ogromna količina energije.
Onda stvorite plastične pelete, od kojih napravite čaše,
i transportujete ih do supermarketa, a nakon što ih koristite 10 minuta,
opet ih vraćate u zemlju.
Sa naučne tačke gledišta, mislim da još nemamo dovoljno znanja.
A sve je teže naći ljude koji će finansirati ovako nešto.
Ljudi žele odgovore, ali mi nemamo novac za istraživanje.
Mislim da odgovornost pada na samu industriju.
Ona je ta koja proizvodi sve te materijale.
Mislim da je važno zadržati interesovanje javnosti.
A to ćemo postići samo brzim napretkom.
I privlačenjem ljudi kroz dizajn. -Da.
Mora da bude seksi. -Da.
Potrošači moraju da to žele i zahtevaju.
Ako uradiš nešto bolje, ljude će to privući,
a kompanije koje to ne rade biće osramoćene.
Moj svakodnevni posao sastoji se od dizajniranja pakovanja
koje će privući kupce.
Ovo iskustvo za mene je bilo zaista emocionalno.
Kad smo izvukle mrežu i videle toliko plastike...
Preko 1.000 komadića u jednom malom uzorku.
Zaplakala sam. Toliko je to uticalo na mene.
I sada nema povratka.
Ne mogu više da se bavim ukrašavanjem plastike.
Moram da nalazim rešenja za zagađenje plastikom.
Ovo me je promenilo.
Svako je sjajan i poseban na svoj način.
Svi možemo da smanjimo potrošnju,
možemo da promenimo svoj život i utičemo na one oko nas.
Ali ja hoću da uradim nešto više.
Ako hoćemo prave promene, moramo da pređemo na viši nivo.
Moramo da iskoristimo sve ono što nas čini briljantnim
kako bismo rešili ovaj problem.
Stekle smo puno znanja,
ali izazov je u tome kako da to pretvorimo u dela.
A tu će nam trebati čitava armija.
Treba nam armija ljudi iz svih disciplina.
PROBUDITE ME KAD UGLEDATE KOPNO
Mislim da ćemo danas ugledati kopno nakon 19 dana.
To je granica međunarodnih voda. -To je Kanada.
Opiši taj miris. -Da, na šta te podseća?
Ili na kopno ili na septičku jamu.
Mišel, na šta tebe podseća miris kopna? -Na zadah!
Eno ga.
Vidi se obris.
Kopno!
Ovo je bio neverovatan put.
Tek nakon ovako duge plovidbe okeanom
u ovako udaljenoj oblasti
stvarno smo shvatile šta smo postigle.
To je glavna lekcija s putovanja. Moramo da učinimo nešto više
da zaštitimo okeane i sprečimo zagađenje.
Puno sam naučila od svih članica posade.
Sve su stručnjakinje u svojoj oblasti i sve smo lepo sarađivale.
Stvarno me motiviše snaga koju su sve one pokazale.
Kada ljudi oko vas rade sjajne stvari,
to vas motiviše da i vi to činite.
"Si dragone", ovde kontrola 374. Da li me čujete? Prijem.
Jasno vas čujemo. Prijem.
Da li možete da potvrdite da idete za Vankuver? Prijem.
Tako je. Prijem.
Odakle ste isplovili? Prijem.
Honolulu, Havaji. Prijem.
Kopno, kopno, kopno!
Šta je pred nama? -Kopno, kopno, kopno!
Kopno na sve strane!
Ćao, ja sam! Ne mogu da verujem da nedeljama nismo razgovarali.
Imam puno toga da ti ispričam.
Šta je to?
Spuštamo sidro!
Uspele smo!
Dvadeset dana na pučini.
Ili 180 noćnih sati i 2.688 nautičkih milja.
Naučni tim se odjavljuje!
Asta la vista, dušo!
Milioni tona plastike bacaju se u prirodu svake godine,
zagađujući celu planetu, od Arktika do najdubljih okeana.
Jedan uzorak ukazuje na to da 1 km2 Severnopacifičkog vrtloga
možda sadrži više od pola miliona plastičnih fragmenata.
Nakon ove ekspedicije, studije su pokazale da nesvesno konzumiramo
mikroplastiku i toksine kroz hranu, vodu i vazduh koji udišemo.
I dalje se ne zna kako to utiče na ljudsko zdravlje,
ali znamo da se menja način na koji naša tela funkcionišu.
Uzorci koje je sakupila posada
poslati su naučnim projektima širom sveta,
što će pomoći istraživanju i razumevanju krize zagađenja.
Sa znanjem dolazi moć.
"Trilioni malih akcija stvorili su ovaj problem,
a mala dela će ga i rešiti." - Emili Pen
Promena počinje sada.
Bila sam šokirana. Ja na ovome radim 10 godina,
a ove godine našle smo više plastike u severnom delu Tihog okeana
nego na mojim ostalim putovanjima.
Mislim da promena mora da dođe iz svih nivoa društva.
Vlasti moraju da reaguju, ali i ljudi moraju da pomognu,
i da pokažu da im je stalo do rešavanja ovog problema.
Ribe misle da je to hrana.
Jedu je i plastika im se zaglavi u stomaku i crevima.
Ovde možete videti pticu sa stomakom punim plastike.
... i albatros je kružio oko nas. To je bio magičan trenutak.
Ovo je sajt koji možete posetiti.
Mi verujemo da je otpad staromodan koncept
i da može biti resurs za nešto novo.
Kada vratite flašu u mašinu i dobijete svoju kauciju,
to je prelep primer cirkularne ekonomije
jer tako ljudi uče da i otpad može biti vredan.
Ja se osećam optimistično jer mi potrošači,
kako nas zovu u ovoj industriji,
imamo opciju da glasamo svojim novčanikom.
Mi imamo svu moć,
jer oni obraćaju pažnju na ono što mi želimo
kako bi popunili rupu na tržištu.
Deljenje priča je moćan način za menjanje mišljenja
i dobar način da podržite kompanije i projekte koji to zaslužuju.
Ne postoji samo jedno rešenje.
Moramo da razmotrimo sve moguće opcije,
od dizajna, naučnih istraživanja, tehnologije, zakona...
A vi ste rediteljka i snimate film kao deo te borbe.
Hvala što se bili naš gost.
Odašiljač koji je posada ostavila
preuzeo je Institut za prekookeanska putovanja 336 dana kasnije.
Prešao je 3.800 km.
Za Rozu, Ninu, Vinsenta, Gabrijela, Čarlija, Tomija i Vajolet.
Vi možete da promenite svet.