Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mami. -Že grem.
Očka snema. Koliko si stara, Nini?
Leto in pol. Pa ti? -Tri.
Tri in pol. -Kakšen je tvoj poseben zajtrk?
Čokolada in kosmiči. -Ja.
Si pripravljena na odhod? -Ne, nočem iti.
Odkar delam, snemam filme o ljudeh, okolju in naši medsebojni vezi.
Snemala sem v več kot 30 državah v nevarnih situacijah.
To pa je moj največji izziv do zdaj.
Živijo. Prispela sem. Sredi noči je. V hostel grem.
Živčna sem, ker bom zjutraj vse spoznala in ne vem, kaj bo.
Poskušala se bom naspati. Rada te imam. Adijo.
ODPRAVA X TRILLION
Ženska odprava gre na sever Pacifika. -Za mesec dni gredo na misijo.
Ocenjevale bodo vpliv plastike na naše oceane.
Njihov cilj je smetišče.
Gre za kraj, kjer se je nabralo največ smeti v svetovnih oceanih.
Ženske bodo preučevale vpliv plastike na morsko življenje
in toksičnost plastike, ki vpliva tudi na naše telo.
Ta otok smeti nam je bližje kot najbližje kopno.
Emily Penn je britanska kapitanka in ambasadorka reševanja oceanov.
Emily Penn je ustanovila organizacijo eXXpedition.
Govorimo z Emily Penn. Jutro. -Dobro jutro.
Že leta preučujete škodo, ki jo povzroča plastika.
Poskušamo ugotoviti vpliv plastike na oceane, okolje in nas.
Ta težava se tiče žensk, zato sem želela žensko ekipo.
Kako se počutiš? -Veselim se, a sem tudi živčna.
Z institucijami in univerzami sodelujemo pri desetih projektih.
Rowan sem, ena od znanstvenic. To je kul sledilnik,
ki ga bomo pritrdili na enega velikih kosov smeti.
Rada bi videla razvoj znanosti,
želim pa, da ženske razumejo, kaj lahko naredijo na kopnem.
Gre za izjemne ženske. Znanstvenice, novinarke, umetnice.
Ustvarjalke so, niso pa mornarke.
Kako se počutim? Kup različnih čustev čutim.
Ne samo dobrih. Zame bo to hud izziv.
Morsko bolezen imam. Mesec dni ne bom z družino.
Bojim se neviht, a želim se soočiti s strahovi.
Prečkale bomo severni Pacifik po redko uporabljeni poti,
kjer bomo prečkale spletišče tokov, kamor vleče plastiko, ki tam ostane.
Temu pravijo tudi velika pacifiška cona smeti.
Nekaj nas je mornark, ostale smo specialistke na svojih področjih,
nismo pa izkušene na morju.
Kirsten sem. To bo tri tedne moj skromen dom.
To bo zame novo. Na čolnu sem bila po kakšno uro.
Trije tedni bodo vznemirljiva pustolovščina.
Kje je tvoja postelja? -Tukaj. Številka sedem.
S kom si deliš sobo? -To je sanjska ekipa.
Jaz, Ana, Kirsten in še nekdo. -Kirsten?
Kirsten je tu. -Mogoče Siri? -Mogoče.
Bomo videle. -Dobra ekipa.
Veš, kako je, ko se seliš v novo stanovanje
in moraš ugotoviti, kam v kuhinjo boš kaj dal?
Kam boš dal kozarce, kosmiče, začimbe?
Ugotoviti moram, kam gre kaj. Nimam veliko polic.
Napoved je precej brutalna. Veter bo s 30 vozli pihal po premcu.
Naslednji dnevi bodo težki. Ne boste v coni udobja.
Občasno se ne bomo imele dobro, a pazite ena na drugo.
To nam bo res pomagalo.
Živijo, dekleti. Jutri grem na ladjo. Tu je noč. Vidita?
Uživajta v vrtcu. Tako vaju imam rada.
Vidimo se kmalu. Rada vas imam.
To je dober znak. -Gremo. -Res se bo zgodilo.
Po vsem tem načrtovanju se bo končno zgodilo.
Prvi dan 800 navtičnih milj od roba vrtinca
Živijo, Andy. Signala ne bomo imele do Vancouvra čez tri tedne.
Ne morem verjeti, da ne bomo mogli govoriti.
Spoznala sem ostale ženske. Prijazne so. Slabo mi je.
Voda ima obupen okus. Vanjo si stiskam limonin sok.
Imam omejeno količino limon. Morje je bolj razburkano,
kot smo pričakovale. Upam, da bomo lahko opravile, kar želimo.
Rada te imam. Se slišiva, ko prispemo.
Ne odhajaj. Ne boš se vrnila.
Ujeta boš za vedno.
Ujeta boš v znanstveni omari. -Kaj bo za večerjo?
Ne vem. Kar moramo uporabiti, bom vrgla v lonec.
S tortiljami in pekočo omako. -Ne vem, kako bi kuhala tu.
Ne vem, kako bo. Še na kopnem ne kuham.
Zanimivo bo.
Slabo mi je. -Ja.
Ura je 4.20. Krožimo med različnimi skupinami.
Zdaj je na vrsti druga skupina.
Lepo je bilo zapustiti kopno in ga še zadnjič videti.
Vse se navajamo na morje. Že 24 ur smo malo nagnjene.
Ugotavljamo, kako so naši želodci. Nekaterim gre bolje.
Čudovito je bilo spoznati ljudi, ki sem jih videla preko Skypa.
Pričakovanje poti je bil eden težjih delov.
Ne veš, kam greš in kaj delaš. Sem vzela prave stvari?
Se bomo ujele? Veselim se, ker ta kraj vidi le malo ljudi.
Veliko poročajo o tem, a izjemno bo videti to cono.
Oblikujem embalažo. Zanima me, kje pristane,
kje pristane plastika in kaj se zares dogaja.
Tu sem plula, ko sem prvič plula okoli sveta.
Nisem iskala plastike, a sem naletela nanjo.
Kaj počneš? -Perem perilo.
Življenje v nagibu.
Opišite, kakšen je tu vonj.
Po rahlo pokvarjeni zelenjavi.
Ni preveč slabo.
Plastiko so ustvarili kot izjemno vzdržljiv material.
Res smo ustvarili material, ki traja večno.
Ne morem verjeti, da plastiko sem nosi od 50. let.
Vznemirljivo je to znanstveno raziskovati.
Dobrodošli v laboratoriju.
Tu imamo tehnično opremo. -In spimo.
In imamo vse.
Raziskujem mikroplastiko in njen vpliv na želve.
Ravno sem dokončala doktorat. Na začetku tega ni nihče raziskoval.
Nismo vedeli za to težavo, ki pa je hitro zrasla.
Spremljala sem želve po izleganju.
S plaž gredo v pelagične cone, kot je ta vrtinec.
Pridejo se razvijat. V preteklosti jim je to koristilo.
Tam je bila vsa hrana. Njihov cikel se je razvil tako,
da jih odnese v te cone, kjer se srečujejo tokovi.
Plastika pa se tako hitro nabira, da temu pravimo ekološka past.
Želve je evolucija vodila v to smer, da obiskujejo onesnažena območja,
da se tam razvijajo. Zdaj bom videla to ključno razvojno okolje.
Tega ne vidi veliko ljudi.
Precej zanimivo bo, a tudi zaskrbljujoče.
Delam za norveško podjetje in počnem različne stvari.
Spremljam statistiko recikliranja in okoljske podatke.
Hodim tudi na takšne izlete in sodelujem z ljudmi po svetu.
Govorim o sistemskih spremembah, ki bi poskrbele,
da plastika ne bi pristala v oceanu.
Nisem se še tako bala pitja vode in obiska stranišča.
Vse ostalo pa je izjemno.
Ko sem prijateljem povedala za to, niso verjeli, da je to mogoče.
Videli bodo.
Tretji dan 500 navtičnih milj od roba vrtinca
Kaj se kuha?
Kaj si mislite o prihajajoči nevihti? -Veselim se je.
Malo me je strah. -Pripravljena sem.
To je bilo noro. Osvetlilo je tvoj obraz.
Peti dan 300 navtičnih milj od roba vrtinca
Siri, na vrsti si.
Sinoči me je bilo prvič strah.
Dojela sem, da smo na ladji sredi oceana.
Če gre kaj narobe, se moramo same rešiti.
Kaj se dogaja tu? -Nisem prepričana.
Nekaj moram popraviti, a ne vem kaj.
Kompresor hladilnika je tu. Občasno ne deluje.
Zmanjkalo mu je hladila.
Že tretjič ga poskušam dodati.
Ker smo tako nagnjene, pa me odnaša.
Prišla sem jo zadržat. -Drži me na mestu.
Kakšna je napoved? -Nad San Franciscom je nizek tlak.
Veliko vetra potiska v to smer.
Poskušamo ga prehiteti,
preden nas ujame, in doseči miren del ter se lotiti znanosti.
Šesti dan 150 navtičnih milj od roba vrtinca
Kopno smo nazadnje videle prvi dan.
Od takrat smo videle nekaj ptic in veliko letečih rib.
Ste že videle kaj plastike? -Ja, sploh včeraj sem opazila,
da jo je nosilo mimo. Manjše kose in večje, kot so vedra.
Bili so manjši delci. V petih minutah smo videle 11 kosov.
Jedle smo. Nismo se osredotočale na vodo.
Vseeno pa jo je prinašalo mimo.
Videle smo plastenke in zaboje.
Ne vemo, kaj so bili manjši deli. Veliko ovojev.
Ni dobro, kar bomo videle. Pripravljala sem se na plastiko.
Nisem pričakovala, da je bo toliko že tako hitro.
Še vedno smo nagnjene, zato se še ne moremo lotiti raziskav.
A vidimo plastiko. -Odlično bi bilo že vzeti vzorce.
Opreme ne moremo spraviti v vodo.
Nismo videle kopnega ali ladij.
Od kod vse to pride? -Ja.
Albatros nas je prišel pozdravit. Bolje bi bilo, če ga ne bi bilo.
Spuščajo se na gladino in iščejo lignje.
Izgledajo kot plastični delci, ki jih vidimo na gladini.
Vzamejo to plastiko in jo nesejo mladičem.
Sedmi dan Rob vrtinca
Prišle smo do vrtinca. Ne bi smelo biti tako razburkano.
Ker obstaja velika verjetnost, da bo tu plastika,
kot ste videle že med plovbo, želimo uporabiti mrežo.
To je naša 333-mikronska mreža. Pritrdile jo bomo na konec.
Pripele jo bomo s temi sponkami, da ne bo padla v vodo.
Tu se bodo zbirali vzorci.
Uporabile bomo mrežo, da bi dobile vzorce z gladine.
Zbirale bomo podatke o kontaminantih v plastiki.
Zanima nas tudi, ali kaj raste na njej.
Dobro.
Lepo se je ustaviti.
To mora biti obrnjeno tako.
Potisniti morava to na mesto. Rowan bo hkrati spustila.
V redu. -Izgleda kot manta. -Počakajmo pol ure.
Odlično je opravljati preizkuse. -Znanost.
Biti moramo natančne s časom in vsak dan to početi enako dolgo.
Ogromno delcev vidimo, ker smo se upočasnile.
Ni več pene. -Več jih vidimo vsako sekundo.
Sredi plastike smo. -Vsi oceani so povezani.
Plastika bi lahko prišla iz Srednje Amerike ali Japonske.
Kjerkoli pristane v morju, jo lahko potem odnese kamorkoli.
Zanima nas, koliko plastike je na gladini.
Kako vpliva na morsko življenje? Kako toksična je?
Kako vpliva na nas, na naša telesa in zdravje?
Pa smo tu. -Nekaj jih je.
Izjemno je, da je na gladini, kjer je 3.000 m vode.
Preštele bomo in klasificirale tipe plastike, ki smo jih našle.
Mrežo smo spustile skozi cedilo. Imele smo tri ravni.
Ti deli so največji, ti so srednji, ti najmanjši.
Dale jih bomo pod mikroskop. Imamo makro- in mikroplastiko.
Mikroplastika je manjša od petih milimetrov, makro pa večja.
Poglej ribo. -Majhna riba.
Imamo kategorije. Prvi so peleti.
Gre za grobe materiale, preden jih predelamo.
Sledijo daljši delci, ki bi lahko bili del vrvi.
Gre za delce vrvi. Fragmenti so trši deli plastike.
Večina vzorcev je takšnih.
Pod film spada mehkejši material, kot so vrečke.
Pod peno pa stiropot. Tega nismo našli.
Redko ga najdemo na gladini.
V morski vodi zaradi zraka stiropor potone.
Tukaj je. -Pa gremo.
Kar na kup. -To lahko gre tja.
Mojbog. -Adijo.
Tu imamo vzorce.
Vedno večje kose videvamo. Kar prihajajo. Noro je.
Videla sem velik kos mreže in pol vedra.
Na izjemno samotnem kraju smo.
Obdaja nas voda s plastiko.
Vsako sekundo vidimo kaj, kar znamo identificirati.
To je zadnja plast lovljenja z mrežo.
Vsa plastika ni vidna s prostim očesom.
Vidim pa zelo fina modra vlakna.
Tu plavajo. -Gre za dele mrež?
Mogoče gre za delce mrež. Mogoče je kdo v vodi opral pulover.
Pogovorimo se o tem, kar smo opravile. O znanosti.
Dobro opravljeno. Kdo še ni pogledal?
Danes je morje v takšnem stanju, da plastiko potiska pod gladino.
Ne plava vsa na vrhu. Veliko se je potopi.
Plastike je tu več kot v drugih vrtincih.
Če bi imele rentgenska očala, bi zdaj videle vse delce.
Predstavljajte si, kako bi izgledalo.
Na stotine delcev je v vsakem vzorcu.
Sredi ničesar smo, a smo našle toliko odpadkov.
To me je čisto šokiralo.
Ogromno smo našle, čeprav je morje tako razburkano. Neverjetno je.
Ogromno povzročijo oblačila.
Koliko delcev prinese po odtoku, ko umiješ vsak kos oblačil?
Tega s prostim očesom ne vidimo.
Gre za dejanja, ki se zdijo nedolžna.
Na nek način gre za poceni materiale.
Hkrati pa tu vidimo, da nas ogromno stanejo.
Živijo. -Zunaj je divje, a izjemno.
Res? -Prelep sončni vzhod bo.
Valovi so ogromni.
Čutim.
Ko smo prišle dlje, sem začela spoznavati te ženske.
Vsaka ima svojo zgodbo, ki jo je vodila sem.
Pred šestimi leti sem pustila delo, zamenjala smer študija,
pustila stanovanje in fanta in se preselila na Havaje.
Študirala sem industrijsko ekologijo in krožno ekonomijo.
Zanimale so me podnebne spremembe in vpliv ljudi na planet.
Obožujem ocean. To je z Norveške. Gre za prestolnico Oslo, kjer živim.
Moje delo je strateško. Rada raziskujem.
Tu sem jaz.
Želim raziskovati svet in priložnosti.
Veliko idej imam o tem, kako lahko uporabim svoje znanje.
Na boljši način, kot to počnem zdaj.
Odraščala sem na otoku Mann, ki je res poseben.
Vesela sem, da sem odraščala tam.
To je moja družina. Tu je moja mama.
Najizjemnejša ženska je.
Oprostite. Zdaj jočem.
Zgradila nam je lepo življenje. Nismo imeli denarja,
a smo na poti v šolo na plaži jedli kosmiče
in vedno skočili v vodo. Toliko se je dogajalo v mojem svetu.
V šoli nisem bila pozorna. Samo bila sem tam.
Rekla sem, da bo znanstvenica. Rekli so, da sem bolj umetniška.
Naredila sem izpite iz umetnosti, fizike in tekstila.
Nisem bila pripravljena na znanost. Niso bili prepričani vame.
Imela pa sem enega učitelja, ki je rekel, naj poskusim.
Kaj se lahko zgodi? Poskusila sem in sprejeli so me na oceanografijo.
Po prvem tednu sem vedela, da želim to početi celo življenje.
Takoj sem vedela. Res imam srečo.
Ni kar tako, da najdeš nekaj, kar imaš rad in želiš početi.
Ena, dve, tri.
Mož mi je pisal. Zelo sem vesela.
Otroke je peljal na Ontarijsko jezero.
Otroci so zbirali vzorce vode. Prinesli so mikroskop.
Res me oponašajo.
Otroci navadno kopirajo mamo in hodijo okoli v visokih petah.
Oni pa imata vedro. Izjemno. -Eksperimente izvajajo. Super je.
Naprej bom rekla, da sem mama. Ko si mama, si vedno mama.
To ostane s tabo.
Dobila sem štiri otroke v štirih letih. Ni bilo pametno.
Včasih nas življenje preseneti. Dvojčka sta me presenetila.
Pri agronomiji učim, kaj je najbolje za živali, rastline ali prst.
Zanimala me je agrikultura. Učiteljica sem bila pet ali šest let.
Učila sem novo generacijo kmetov.
Še vedno imam to ozadje. To ne zanima.
Najbolj lahko pomagam, ko lahko delo delim z ljudmi.
Ko ti ni vseeno, lahko spremeniš stvari.
Prvi smo izdelovali plastenke iz plastike iz oceanov.
Kot oblikovalka sem želela pokazati, da počnemo nekaj izjemnega.
Želim povečati zavedanje. Želim, da kupci premislijo,
ko stojijo pred polico, od kod je plastika, zakaj je takšna.
Osmi dan Središče vrtinca
Izgleda kot nekaj velikega. Plastičnega.
Ne vem, kaj bomo videli.
Poskusimo izgubiti hitrost.
Maximenka, za kogar delamo, zanimajo invazivne vrste.
Ko se ti delci premikajo po oceanih,
so kot umeten koralni greben. Mreže in kosi plastike so popolni
za rast manjših organizmov. Razvije se prehranska veriga.
Zanima ga, kako to povzroči,
da se vrsta z obal Japonske znajde na drugi strani sveta.
Dal nam je satelitski sledilnik.
Ko odstraniš magnet, začne prenašati.
Z Naso sodeluje, da lahko sledi tem bojam.
Spremljajo premike po tokovih.
Velika ladje potem to pobere in preuči vrste na tem materialu.
Karine, spremljaj, ali so kje morski psi.
Dvignita noge.
Ja.
Previdno na stopnicah. -Našle smo kroglo iz mrež.
Izgleda dobro? -Ja.
Kakšna je temperatura? -Prijetna.
Sledilnik je na mestu. Zdaj vidimo, kako ga odnaša.
S satelitom mu bomo sledili.
Čakamo mrežo. Z rokavicami se ne smem dotakniti ničesar.
Pripravila se bom na prečkanje ladje brez dotikov česarkoli.
Zelo težko je, a Siri me bo dvignila.
L. 2004 smo prečkali Atlantik in vzorce nesli v laboratorij.
Vsi so bili neuporabni zaradi kontaminacije
zaradi ladje, oblačil, različnih elementov.
Prilagodili smo protokole in zdaj drugače zbiramo vzorce.
Tako se izognemo kontaminaciji.
Lepo.
To izgleda, kot bi to nekaj jedlo.
Vsakič, ko uporabimo mrežo,
preverimo to vialo in delce, na katerih je kaj živega.
Če izgledajo zanimivo ali novo, jo damo noter.
Ustvarila bo zaporedje DNK, da ugotovi, kaj živi na plastiki.
Kako se jim reče? -Gre za vrsto planktona.
Kul in pomemben je. Na vrhu verige je.
Če plankton umre, bodo umrla morska bitja.
To so mi povedali znanstveniki. Zelo kul je.
Ker je plastika tako majhna in zmešana z organskimi snovmi,
živali to zamenjajo za hrano in vnesejo v telo.
Umrejo lahko od stradanja, ker imajo v sebi preveč plastike.
Ne dobijo hranilnih snovi.
Plastika je ustvarjena iz kemikalij, ki se je držijo.
Tudi te postanejo del prehrane.
Plastiki pri izdelavi dodajo določene kemikalije,
da je bolj gibljiva ali negorljiva.
Zdaj vemo, da so te kemikalije toksične.
Škodijo ljudem in morskim živalim.
Celo plankton to je.
Ko plastiko jedo vrste, ki so osnova prehranske verige,
to vpliva na večje živali in nas.
Na vrhu prehranske verige smo. Jemo ribe,
ki so lahko okužene s kemikalijami iz plastike.
11. dan Sredina vrtinca
Ubožec.
Pregledale bomo prebavni sistem.
Ostalo bo dobro za suši. -Si vegetarijanka? -Ne, nisem.
Imaš rada tunino? -Obožujem tunino.
Rada ješ tunino? -Ja, obožujem jo.
Kljub plastiki v želodcu? -Potem verjetno ne.
Upam, da je ne bomo našle.
Kdaj bomo to jedle? -Čez kakšno uro?
Suši. -Imamo dve vrsti.
Sojina omaka, ingver, sezam. In limona in česen.
Slastno je. -Težko bi bilo bolj sveže.
Povej, kaj delaš. -To je del jeter.
Odstranila jih bom, da bom bolje videla.
Poglejte to. -Kaj je?
Poškodovana jetra ima. -Je to tista, ki jo nismo pojedle?
Ne, jedle smo jo. -To smo imele za kosilo.
Potencialno vsebujejo veliko prej omenjenih toksinov.
V oceanih je veliko kemikalij.
Sredstev proti ognju, fluoriranih snovi, pesticidov.
Ko pridejo v stik s plastiko, se primejo na površino.
Tega ne želimo v sebi. Našega telesa nikoli ne zapustijo.
Svojo kri sem testirala za 35 kemikalij
ki so jih ZN prepovedali, ker so toksični za ljudi in okolje.
V mojem telesu smo jih našli kar 29.
Gre za kemikalije, ki povzročajo raka ali so endokrini motilci.
Oponašajo hormone in ovirajo pot kemičnih sporočil.
Za ženske so med nosečnostjo ti hormoni ključnega pomena.
S porodom in dojenjem jih lahko prenesemo na otroke.
Živijo. Jaz sem. Ne vem, zakaj to snemam.
To boste dobili šele, ko dosežemo kopno.
Pogrešam vas. Ves čas mislim na dekleti.
Kako sem ju rodila in hranila.
Čemu vse bosta izpostavljeni in kaj jima bo to naredilo.
Danes je toliko plastike.
Gostejše postaja. -Kot megla, a plastična megla.
To je težko opisati z besedami in ujeti s slikami ali posnetki.
Vse je tako majhno, čeprav so tudi veliki kosi.
Sally je videla stol z vsemi štirimi nogami.
Povsod so dokazi ljudi. Gre za besedo stran.
Ko ljudje nekaj vržejo stran, je to ta stran. Sem gre.
Ne izgine. Živi na našem planetu, v oceanih na tem daljnem kraju.
Tu vidimo obseg tega.
Zdi se še bolj ...
Ne vem, ali se zdi bolj ali manj resnično.
Neresnično. -Ne zdi se resnično.
Preplule smo več sto kilometrov.
Zaradi vzorcev in tega, kar vidim,
vem, da je v vsakem centimetru tega oceana plastičen fragment.
Tega pa ne vidimo.
1.300 od kopnega smo, a je tu ta malček.
Obdajajo ga fragmenti plastike. Zdaj jih žveči.
Mojbog, toliko je plastike. -Kje je posoda?
To je kot nekakšno kolesce. Mogoče je pokrov.
Mojbog, poglejte to. Ni obupno?
Največ do zdaj. Vidim ribe. -Zdaj nosi plastiko mimo nas.
Več kot tisoč delcev je. -Res? -Ja.
Obdane smo s plastiko. -Res je.
Kamorkoli pogledam, vidim plastiko. -Ja.
Gre za fragmente toliko resničnih predmetov,
ki so pristali v oceanu. -Ogromno stvari je moralo razpasti.
Ja, verjamem. -Našla sem mikrokroglico.
Najdemo jih v kozmetiki. -Komaj je vidna.
Kar znašla sem se pri delu z želvami.
Ko sediš z njimi, začutiš, da sediš ob dinozavrih.
Že tako dolgo obstajajo, da se ne bodo razvile dovolj hitro,
da se prilagodijo na to okolje,
da bi ugotovile, da to ni hrana.
Če jutri nehamo uporabljati plastiko, bo to kaj spremenilo?
Ogromno je je. Moramo takoj ukrepati.
Vedno slabše bo.
Poskušamo razumeti, kako škodi in kako to omiliti ali preprečiti.
Zdaj moramo ukrepati. -To je najhujši vzorec do zdaj.
Težava je drugačna, kot sem pričakovala.
Skoraj nemogoče je to očistiti.
Veliko ljudi si cono smeti predstavlja kot otok smeti.
Kot otok smeti, po katerem lahko hodiš.
Huje je videti vse te majhne delce. Koliko plastike sem že uporabila?
Samo ena oseba sem. Vsa ta plastika je zdaj v oceanu.
Ta majhna pika smo.
Pred dvema dnevoma smo prečkale časovni pas.
To je nikogaršnja zemlja. -Tu smo.
Hvala. -Lepo vreme je. -Ja, čudovito.
Odlično je delati na terenu. Lahko. Toplo.
Suho.
To lahko že vzameš. -Ja.
Vreme je malo naporno, kajne? -Ja, precej naporno.
Vse imamo malo dovolj.
Vse te plastike ne moremo očistiti. Delci so majhni, ogromno jih je,
povezani so že z živalmi. Naše delo se začne na kopnem.
Plastika.
To je bilo izjemno. -Turkizne sence.
Ja, bolje se bom počutila.
Kako zabavno. Koliko življenja. -Ja.
Ni enega odgovora, a veliko stvari lahko storimo.
Naštele bomo vse možne rešitve, da plastika ne pristane v oceanih.
Davki? -Višji davki na plastiko ali nižji na vse, kar ni plastika.
To že vidimo. Obstajajo države, kamor lahko uvažaš papir
in biorazgradljive plastične vrečke brez davkov,
normalne pa so visoko obdavčene.
Večja podjetja, kot so Tesco, Co-op, M&S,
bi lahko nudila verzije brez embalaže, da lahko ljudje izbirajo.
Vseeno je, kako etičen si.
Ko greš po kosilo, je vse ovito v plastiko.
Ja. -Kaj naj? -Kaj bi bilo potrebno za to?
Da supermarketi ne bi imeli plastičnih embalaž? Kaj bi storile?
Gre za vlado in popularno kulturo.
Kultura mora biti navdih za vlado, ki bo potem vzpostavila pravila. -Ja.
V Sloveniji in na Balkanu so priljubljene tržnice.
Namesto v trgovini lahko vse dobimo poceni na tržnici.
Potrebujemo boljšo tehnologijo za reciklažo.
Eno je cena plastike.
Nova je cenejša od reciklirane.
Trenutno ne plačamo za izkopavanje materialov
in spreminjanje v plastiko ter spreminjanje nazaj v vir.
Plačamo samo prvi del, zato je tako poceni.
Če bi upoštevali celoten cikel, pa bi bila dražja.
Ko sem spoznala svoje podjetje, kjer sem specialistka
za krožno ekonomijo, kjer se ukvarjamo z reciklažo.
Imamo stroje, ki sprejmejo embalažo pijač, plastenke,
embalažo mleka. Po zakonu za to plačaš nekaj več.
Ta denar dobiš nazaj, kar doda vrednost in preprečuje smetenje.
V Nemčiji sistem obstaja že dolgo. Vrnejo 97 % plastenk in pločevink.
Če jaz tega ne storim ali smo vržem smeti,
to vzame nekdo drug, ker lahko dobi nekaj denarja.
Reciklaža je tako pogosta, ne ker to počnejo vsi v državi,
ampak ker ta vrednost poskrbi, da to pristane na svojem mestu.
Reciklaža ni samo reciklaža. To rečejo tudi, ko smeti zažgejo.
Gre za reciklažo energije.
V takšnem sistemu pa je plastika čisto ločena. Ni kontaminirana.
Ohraniš lahko kvaliteto. Iz plastenke narediš plastenko.
Ni treba ustvarjati nove plastike.
V ZK ne gre za reciklažo, ampak bolj predelavo.
Plastenke postanejo cevi ali preproge.
Gre za linearen proces. To spet pristane na smetišču.
Besedo reciklaža moramo predstaviti na novo.
Trenutno je to za nas reciklaža, a rekla bi, da to ni odgovor.
Omenila si bioplastiko. -Ja.
Ogromno je narobe z njo. Hitro razpade na mikroplastiko.
Ta ni biorazgradljiva. Samo hitreje razpade na delce.
Lahko postanejo del okolja. Če gredo v reciklažo,
poškodujejo dejansko plastiko, ki se lahko reciklira.
Težko je ločiti biorazgradljivo in normalno plastiko.
Kako naj ljudje vedo?
Poleg tega težko dojamem, za kakšen krog energije gre.
Tudi če bi to delovalo in bi dali milijarde
za sisteme kompostiranja, ne reciklaže,
če bi vse to delovalo, še vseeno potrebuješ ogromno zemlje,
da te zadeve zrastejo, ogromno daš za to kmetovanje,
potem ustvariš pelete, embalažo, ki jo uporabljaš deset minut.
Potem to spet spremeniš v prst.
Misliš, da znastveniki trenutno nimamo dovolj razumevanja.
Težko je najti ljudi, ki bi financirali te raziskave.
Ljudje zahtevajo odgovore, a nimamo denarja za to delo.
Za to mora poskrbeti industrija, ki proizvaja ves ta material.
Pomembno je tudi, da zbudimo interes publike.
To pa dosežeš s hitrim napredkom. -In dizajnom, ki jim bo všeč.
Biti mora seksi. -Ohraniti moramo momentum.
Kupci si morajo tega želeti. Če ustvariš nekaj boljšega,
ljudi to zanima in to malo osramoti ostala podjetja.
Ustvarjam prelepo embalažo, da ljudje kupujejo izdelke.
Ta izkušnja je zame čustvena, ker sem videla toliko plastike.
Več kot tisoč delcev v enem vzorcu.
Jokala sem. To je vplivalo name. Tega ne morem spremeniti.
To je nekaj spremenilo v meni. Ne morem več ustvarjati plastike.
Ustvarjati moram rešitve. To me je spremenilo.
Vse ste izjemne in unikatne. Lahko zmanjšamo svojo porabo,
lahko močno vplivamo na ljudi okoli sebe,
a pripravljena sem iti dlje. Res se moramo potruditi.
Če želiš kaj spremeniti, moraš iti dlje.
Uporabiti moramo, kar obvladamo, in to povezati s težavami.
Ogromno zavedanja imamo. Kako bomo to spremenile v dejanja?
Tega se moramo lotiti.
Potrebujemo vojsko ljudi iz različnih disciplin.
Kopno bomo videle po 19 dneh.
To je mednarodna meja in to je Kanada.
Vau. -Opiši še vonj.
Kakšen je vonj? -Smrdim.
Gre za kopno ali za stranišče.
Kakšen vonj ima zate kopno? -Kot zadah.
Če pogledate dovolj nizko, se vidi obris.
Kopno pred nami. -Kopno.
To je bil izjemen izlet.
Ko si tu, dojameš, koliko dni potovanja smo potrebovale,
kako oddaljena je ta regija, takrat res dojameš,
da smo to storili mi in da moramo narediti več,
da bi zaščitili morsko okolje in to preprečili.
Ogromno sem se naučila, ker so tu same strokovnjakinje.
Na lep način smo sodelovale. Vse so tako močne.
To te motivira. Obdane smo z ljudmi, ki počnejo odlične stvari.
Potem tudi same počnemo odlične stvari.
Tu nadzornik 374. Me slišite? -Ja, dobro slišimo.
Prihajate v Vancouver? -Tako je.
Kje ste bile nazadnje? -V Honoluluju na Havajih.
Kopno. -Kaj vidimo? -Tam je kopno in tam.
Povsod je kopno.
Jaz sem. Ne morem verjeti, da nisva govorila tri tedne.
Ogromno ti moram povedati.
Kaj je to?
Življenje.
Sidro se spušča.
Uspelo nam je.
Dvajset dni na morju. -180 nočnih ur.
2688,4 navtičnih milj.
Znanstvena ekipa je končala. -Se vidimo.
Milijoni ton plastike se vsako leto znajdejo v morju.
Onesnažujejo celoten planet od Arktike do globokih oceanov.
En vzorec kaže, da bi lahko v coni smeti obstajalo
po pol milijona fragmentov na vsak kvadratni kilometer.
Od odprave so raziskave pokazale, da vnašamo v telo mikroplastiko
in toksične elemente s hrano, pijačo in zrakom.
Ne vemo, kaj to pomeni za zdravje, a spreminja delovanje naših teles.
Vzorce, ki jih je zbrala ekipa, so dobile znanstvene ekipe po svetu.
Pomagali nam bodo razumeti to krizo plastike.
Znanje prinese moč.
Ogromno mikrodejanj je to povzročilo. Mikrodejanja bodo to rešila.
Spremembe se začnejo zdaj.
Bila sem šokirana. To delam že deset let.
Letos smo našel več plastike kot na mojih drugih poteh.
Potrebujemo vse dele družbe.
Potrebujemo dejanja z vrha, potrebujemo pa tudi ljudi,
ki morajo pokazati, da jim ni vseeno in da ukrepajo.
Ribe mislijo, da je to hrana, plastika se jim zatakne v želodcu.
Zatakne se jim v črevesju.
Tu je ptica, polna plastike.
Albatros je krožil nad nami. Bilo je čarobno.
Spletna stran se bo pojavila tukaj.
Odpadki so staromoden koncept. Gre za vire za nove izdelke.
Ko vrneš izdelek in dobiš vračilo, je to primer krožne ekonomije.
Ljudi na konkreten način uči, kakšna je vrednost odpadkov.
Močno nam daje to, da smo za industrijo potrošniki
in lahko glasujemo z denarjem in imamo res moč.
Zanima jih, kaj želimo in kje so luknje na trgu.
Mnenje lahko spremeniš z zgodbami o podjetjih, ki delajo dobre stvari.
Ne obstaja ena rešitev. Gledati moramo širše.
Obstajajo različni načini za to. Dizajn, raziskave, tehnologija.
Obstajajo tudi regulacije. -Vaša kampanja je vaš film.
Najlepša hvala za obisk.
Mrežo, ki jo je ekipa označila, so izvlekli iz vode 366 dni kasneje.
Prepotovala je 3827 km.
Za več informacij obiščite stran www.xtrillionfilm.com.