Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
[Nathalie] Innan säsong ett kom ut sa du: "Det kommer bli tre säsonger."
-[Omar] Va? -Ja, hon sa det.
-[Omar] Vad visste du? -[Nikita] Jag hade en magkänsla.
Du var bombsäker på att det skulle bli en andra säsong. Jag var säker på en tredje.
Nu när vi filmar känner jag en tacksamhet varje gång man kommer hit.
För att man vet att det är sista.
Jag tycker vi borde göra en Young Royals-film om fem år.
[Samuel] Om fem år?!
-Eller om två år. -[Samuel] Om två år?!
-Om tre år, då? -[Edvin] Young Royals klassåterträff.
Vad tror ni? Får Simon och Wille varandra?
[Samuel] Hoppas de dör.
Vilket slut som helst känns konstigt, för det är ju inte deras slut.
"Jaha, okej? Och nu?"
-Det handlar mer om när vi lämnar över. -Ja, när vi lämnar dem.
När lämnar vi över stafettpinnen till publikens fantasi?
Berättelsen lever kvar. Karaktären existerar ju nånstans.
-Men de kommer ju inte få se mer. -Nej.
Det var en vacker historia på tre säsonger och de landade i kärlekens tecken.
-Ja. -Det tycker jag vore fint.
Jag är nervös att jag inte ska känna så när jag läser. Jag hoppas att jag tycker:
"Fan, det här är skitbra."
-Vad gör vi om vi inte tycker det är bra? -Nej… Ja.
Nej, vi kommer att tycka det är fint.
[Edvin] Vi har kollationering i dag på de två första avsnitten.
Alla får bara en känsla av hur det kommer bli sen.
Jag har aldrig varit så här fylld av energi inför en säsong.
Inför ettan visste man inte riktigt vad man höll på med.
Inför tvåan var det jätte-jättenervöst för att vi hade säsong ett i ryggen.
Nu är det bara: "Nu kör vi."
Hej!
[Edvin] Jag vet att det kommer vara jättevemodigt sista veckan.
Jag ser det så tydligt framför mig Men just nu är jag bara skitglad.
Shoo, popstar. Shoo, popstar.
[Edvin] Det är klart att det är bitterljuvt.
-Hur har du haft det? -Bra.
-Hur går det i skolan? -Bra.
Det är kul. Det är som en school reunion.
Hej, gubben!
Jag mår bra, hur mår du?
[Martin] Vi har ju världens gulligaste cast.
-Har du sett att du är viral på TikTok? -Nej.
De är ju som en enda stor skolklass.
Jag och mina grabbar.
[Martin] De är så jävla fina mot varandra och mot alla runt omkring.
Det är kanske därför det också har blivit det där lilla extra.
[Samuel] Jag hade de här när vi var på spa.
Att samlas inför en sista säsong, det är klart att det är speciellt.
Nu ska vi avsluta.
-[Martin] Hallå, allihopa! -[Lisa] Välkomna hit.
För den sista säsongen av Young Royals!
Alla historier ska knytas ihop
och inte lämnas öppna så att alla blir: "Va? Vad hände här?"
Sen har man det här personliga,
att man varit tillsammans så länge och alla kommer varann så nära.
Tre år, det är som gymnasiet. Det är som att vi gått i skolan tillsammans.
-[Martin] Vi tar studenten! -Vi tar studenten. Så jävla sjukt.
Vi som grupp kommer ju aldrig att jobba med varann igen samtidigt.
Sen jobbar man ju med varann i olika projekt. Men det är vemodigt.
[Lisa] Okej, då kör vi. Avsnitt ett, säsong tre.
[spridda jubelrop]
"Interiör slottet, drottningens kontor."
[Edvin] Det är kul att Wilhelm har lite mer färg den här säsongen.
[kvinna] Jättefint, verkligen.
Man hade aldrig sett det förra säsongen, en knallrosa, stickad tröja.
[Edvin] Utifrån vad vi pratat om inför,
känns det som att det kan bli en otroligt stark säsong,
utifrån hur karaktärerna utvecklas och tonmässigt var vi vill landa.
Det ska bli spännande.
[Lisa] När jag bara trodde att vi skulle få en säsong
var liksom slutet av första säsongen slutet av andra säsongen.
-Var det? -Ja.
Om jag bara får vara med Simon, då kommer resten, då kommer jag att klara av rollen.
Ja.
Och så här: "Men kommer du det?" Är det Simon som är problemet?
Är din queerhet problemet, eller finns det nåt annat här som är problemet?
Det är jag så peppad på att berätta!
[Edvin] Vi har varit med om så mycket och vi delar en upplevelse.
Liksom, i det offentliga…
[kille] Zooma in!
Men det är också några av mina närmsta vänner nu, det här gänget.
Oförvitligt kameraarbete.
[Nikita] Direkt till Fabian. Imponerande.
[Nikita] Det är ju tre år som vi har spelat in.
Vi är ju väldigt nära. Det är ju som en liten familj.
Och sen ska man gå åt separata håll.
Det låter hemskt, men vi kommer ju att träffas ändå.
Sen vet man inte vad de säger, men jag kommer i alla fall inte att lämna dem.
[Malte] Jag har liksom inte riktigt hunnit processa allt än, tror jag.
Just nu är det bara kul att komma tillbaka
och få jobba med alla mysiga människor igen.
[Jerry] Yes! Okej, allihopa. Cast är redo.
Jag vill att alla kommer in i sina respektive bilar, så ska vi starta.
[i radion] Kan Wille, Edvin, dra till sin jacka så att den sitter lite rakare?
-Aha. -Nej!
Ska jag ha glasögonen i början?
[man] Ja, men sen ta av dem.
[kvinna på engelska] Slate 120, första tagningen.
[man på engelska] Klappa.
[kvinna på engelska] Varsågoda.
[ung kvinna] Edvin!
-[Marall] Oj. -Oj.
[man] Nu springer de och vinkar bakom oss också.
[Marall] Oj. Oh, my God. Hur hanterar… Det är läskigt. Eller?
[man] Okej.
-Vad rädd jag blev. -[Marall] Gud, jag trodde det var…
-Det var fans utanför som skrek. -[Marall] Nämen…
[Edvin] Förra året var det nån som körde upp med sin mamma från Tyskland.
Och nu i går såg jag nån som sprang runt här och liksom…
Danmark eller nånting, kom hon från. Jag vet inte.
Jag kommer, Niklas. Jag ska bara…
Vi har ju blivit symboler för nånting.
Det har vi alla, liksom.
[man] Edvin Ryding och Omar Rudberg!
[Edvin] Berättelsen har betytt nånting för människor.
Det har betytt mycket.
Och att det har påverkat folk på det sättet är ju enormt.
-Det är så mäktigt som det bara kan bli. -[kvinna] Young Royals!
-Jag vill tacka dig, Omar. -Och jag dig, Edvin.
[Omar] Vi har gjort ett så fantastiskt jobb, måste vi ändå säga.
Jättemånga fans har skrivit att de har fått mod av Royals
och har kommit ut till sina föräldrar.
Young Royals visar homosexuell kärlek som riktig kärlek,
och inte det sexuella i fokus över huvud taget.
Jag tror att det har hjälpt jättemånga unga,
att få se två killar vara kära utan att ta piller och ha sex.
Att vi nu också har visat att det går att göra det från Sverige,
och beröra människor från hela världen, i länder som är förtryckta…
…det är liksom bland det största jag har varit med om, tror jag.
[Nikita] Det finns ju en igenkänningsfaktor som är enorm.
Det finns alla möjliga olika etniciteter, olika sexualiteter.
Alla får utforska, samtidigt som vi pratar om riktiga tonårsämnen.
Alltså, folk mår ju piss under tonåren.
Och nu är det ju faktiskt några som tar upp det på riktigt.
[Lisa] Några av de reaktioner från tittarna som har slagit an mest i mig
är äldre personer som själva inte fick leva ut sina tonårsförälskelser
för förtrycket de utsattes för,
som inte fick vara tillsammans med personen de var kära i i skolan,
och att de har känt att de har fått leva den drömmen genom Young Royals.
[Edvin] Det var otänkbart när vi filmade första säsongen,
att det skulle bli det som det har blivit.
Och nu hänger vi här, och folk kommer från alla världens hörn
för att titta på slottet.
[engelska] Vi kommer från Belgien, från Antwerpen.
Ja, så är det.
Vi har rest hela vägen hit.
Vi är här för att besöka slottet.
-Det är fint att se miljön i verkligheten. -Ja.
Nu är det inte bara fiktion.
Jag och Omar har pratat mycket om det här.
Han brukar hävda att han visste från början, men det tror inte jag på.
[Omar] Jag läste den första gången och bara: "Det kommer 100 % bli stort."
Alltså, jag visste det.
Det var därför jag fick sån panik och verkligen ville ha rollen.
Sen jag fick höra vad det här skulle vara, en ny ungdomsserie för Netflix
om en prins som blir kär i en kille… Jag bara…
Jag bara: "Hur kommer jag in där?"
Hur?
-Och så kom du in. -Ja.
Va?!
Gud, vad sjukt!
Okej, play.
-Hej. -Hej.
Jag har aldrig sett nåt sjukare i hela mitt liv.
Vi hade pratat med varann i två sekunder, jag skojar inte.
Omar hade sprungit in: "Tja, Omar." "Hej, Edvin."
"Okej, vi sätter igång."
Vi hann inte säga hej eller nånting, för jag var…sen. Jag var fem minuter sen.
Jag vill att du raderar våra sms.
Det fina är att man redan här ser hur trygga vi är med varann.
Varför det? Vad menar du?
Vi hade känt varann i ett par sekunder.
Och sen märker jag att Edvin är skitbra.
Han lägger sig på mitt knä, han börjar pilla…
Jag bara kände direkt, det här är snubben som kommer få rollen,
så jag måste leverera, liksom.
Man ser också, när jag börjar improvisera och börjar lägga mig på honom och så här…
Man ser hur han också triggas igång och fortsätter.
[Rojda] Edvin var ju den vi hade klart först.
Hej. Edvin Ryding heter jag. Jag är 17 år, 180 centimeter lång.
[Rojda] Han passar in i det jag vill göra med den här serien
och hade den här värmen som gjorde nåt extra med den karaktären.
-[Rojda] Tack så mycket. -Tack själv.
[Rojda] Jag ville hela tiden jobba med kontraster.
Jag tänkte att rika människor har också finnar.
Behöver den här populära tjejen vara blond och poppis?
Så som vi är vana att se henne. Eller kan hon vara nånting annat?
Och så kollar vi fram. Så.
Det är jättesjukt. Det var 2020.
Åh, jag var så nervös också. Tiny baby!
Behöver den "onda" killen, August…
Jag heter Malte Myrenberg Gårdinger och jag är 19 år gammal.
Behöver han vara så kontrollerad, och se ut så som vi är vana att se honom?
Malte hade liksom midjelångt hår. Lockigt, stort.
Han hade stora örhängen på sig.
Han är en väldigt mjuk person privat.
Och den här karaktären är ändå ganska hård på ett sätt.
Malte hade så långt hår!
-Vi har känt varann sen vi var barn. -Ja, och vi är släkt.
Och jag är din pojkvän. Det borde väl ändå komma före?
Alla de här fem personerna är annorlunda privat än vad de spelar.
Ingen av dem är typecastad.
Där var jag nervös. Det hör man på rösten.
Om du fixar nån som kan fixa…
Simon var den karaktären som kanske började här, men landade här.
Hej, hej. Mitt namn är Omar Rudberg och jag är 173.
Han skulle vara en ganska stor, robust, jordnära person.
Sen när vi sprang på Omar och han var en helt annan typ av karaktär
så blev det väldigt så här: "What…?"
Då fick vi tänka om och skriva om manus så att han var en annan typ av karaktär.
[Rodja] Kolla på varandra.
De rörde sig på ett sätt som var så självklart fast de inte kände varann.
Och fram.
Det är inte vanligt för två killar att vara så bekväma i sina egna kroppar,
att vara så bekväma med varandra.
Jag visste på en gång när jag såg dem ihop att det är det här paret vi ska jobba med.
[Rojda] Tack! [skrattar]
Min historia var lite annorlunda än alla andras, för jag kom ju in mycket senare.
Jag heter Frida. Jag är 20 år gammal och jag bor i Stockholm.
Jag hoppades så mycket på den här rollen.
Jag visste inte att det var Netflix, jag visste ingenting.
Jag visste bara om den här karaktären Sara och att jag älskade henne,
och att jag tyckte att: "Hon är min."
Jag tycker att det är bra här.
Och sen så fick jag den inte, och då blev jag så extremt ledsen.
"Men ja, då var det inte menat.
Då går jag vidare och fortsätter mitt liv här i Barcelona."
Sen, tre månader senare, ringer Martin Söder i panik:
"Hej! Vad gör du? Kan du komma till Sverige?"
Och nu är jag här, och det är det bästa valet jag gjort i mitt liv.
[Omar på engelska] Gör om det där!
[Samuel] Du kunde ju ändå första…
[Mimmi] Så här gör man bara.
[Samuel sjunger en ohörbar engelsk text]
Just det!
Hej. Vad kul det här ska bli.
[Omar på engelska] Vi spelar in en dokumentär om Young Royals.
Vem gör det bäst, jag eller ni?
[gällt ljud]
-[gällt ljud] -[gällt ljud]
[Omar] Det är sånt här man gör när man gör pluggscener och sånt.
Man sitter inte och rullar tummarna, utan här skrivs det, alltså.
[Lisa] I dag spelar vi in en scen när August,
som har lovat att absolut inte prata med Wille eller Simon,
ändå inte kan hålla sig från att fråga Simon hur det är,
vilket resulterar i att Wille flippar på August
och de hamnar i ett litet slagsmål inne i biblioteket.
[Edvin] I och med att vi har hållit på så länge och gjort det här i tre säsonger nu
så kan vi de här karaktärerna så otroligt, otroligt bra.
-Vill du backa några steg, Edvin? -Ja.
Jag lever med den här karaktären nu på ett sätt som är så fascinerande.
Han bor liksom under huden på mig och kommer nog att göra det ganska länge.
Varsågod att börja!
[Omar] I Royals så gör vi väldigt mycket improvisation för att det ska vara äkta.
För det är så här man pratar när man är 16 år.
Omar!
[Omar] Jag vet hur Simon skulle säga saker.
Det kanske inte står i manus exakt.
Jag vet vart jag ska, jag vet typ vad han säger.
Okej, kör på det. Sen kommer det bara ut.
Jag kan testa att trycka på lite mer, kanske.
I säsong ett gjorde jag en stor kartläggning av vem Wilhelm var och är,
vad han drömmer om och så där, och det där byggs på allt eftersom.
Jag var liksom 17 år och Rojda kom in och typ tog mig i handen
och visade vad det innebar att vara modig.
[Lisa] Hon skapade en trygg miljö när de skulle dra i gång.
Alla skådespelarna var så olika i hur mycket de hade filmat.
Jag behövde vinna deras förtroende så att de vågade öppna sig för mig.
Det finns en scen i säsong ett där Wille och August kissar.
Och jag ville att de emotionellt skulle komma nära varann,
och vi fick inte riktigt till det.
Jag kommer ihåg att jag sa: "Vi tar några minuters paus."
Och så kom Malte fram till mig och sa:
"Vet du, ibland när jag är frustrerad så brukar jag bara skrika."
Och jag bara: "Ja!"
[skriker]
Vi provar, så behöver vi inte använda det.
Och det var precis det vi använde.
[skriker]
Det var hans impuls.
[Malte] Såna grejer tror jag verkligen gjorde att man bara:
"Wow, jag kan komma med nånting som kan bidra på riktigt, nånstans."
Men det var också en frihet och en tillit. För vi var också ganska unga.
Men att hon ändå gav oss den respekten nånstans.
[Edvin] Ibland så slänger jag in grejer.
Det kan vara en replik, det kan vara random aktion, liksom.
Ibland så bara: "Ja, där är Wilhelm!" Det blir ganska häftigt när man gör så.
Där är fint när du står och tittar lite på honom innan du tar sats.
-[Edvin] Vill du det? -Ja, det var jättefint.
[Edvin] Vi testar så.
Tystnad, tagning!
Det mesta method jag gör är att jag gör spellistor
för alla karaktärer, oavsett projekt.
Så nu finns det tre Wilhelm-listor.
De är ganska olika varandra, vilket är ganska intressant.
Man kan bara genom att lyssna på dem se hur han har förändrats.
Du är inte kungen.
[Julia] Tack!
-Najs! -Det var najs.
[rytmisk musik]
-[Samuel] Nu ska vi läsa sista avsnittet. -[Felicia] Nu kör vi då. Jag är nervös.
Jag har inte läst femman.
[Nikita] Nu ska vi läsa igenom sista avsnittet. Jag har ju mina aningar.
Jag vet ju vad jag tror, eller hoppas på, snarare.
Men man vet ju aldrig vad den där filuren skriver ihop.
[Lisa] Det kommer bli spännande att se vad skådespelarna säger när de får läsa.
Om nånting skaver, då är det då det kommer fram.
[Martin] De månar ju så mycket om sina karaktärer
och vill att det ska gå så bra som möjligt för dem.
Så det är klart att det var lite nervöst.
Det ska bli jättespännande att se vad som händer.
-Jag är lite nervös. -Jag också, faktiskt.
-Häng med. -Kör hårt.
-[tjej] Ska vi börja snart? -[Lisa] Ja… Då är alla här.
Okej, hörni.
Sista avsnittet nånsin av Young Royals, ska vi läsa.
[applådklapp och jublande tjoanden]
Lite recap:
Simon har på nåt sätt gått in i sig själv efter att ha fått stenen genom rutan,
och liksom accepterat de här nya villkoren
i att han måste backa för att inte utsätta sig själv eller familjen för onödig fara.
Och i slutet av avsnitt fem gör de i princip slut.
Samtidigt på skolan har treorna fått tillbaka sina privilegier.
De kommer att ha sin studentmiddag på skolan och är jättepeppade på den.
Samtidigt tror August, när Sara har kommit tillbaka till skolan,
att det finns en chans för dem. Eh… [skrattar lite]
Och Felice har väl i princip, i början av avsnittet,
ändå börjat kanske säga hej lite till Sara när de andra inte ser.
Okej.
Då kör vi.
[på engelska] Första sidan.
Okej…
Alltså, jag känner ju en jättestor press att liksom avsluta det här
på det mest underbara och fantastiska och mest hjärtskärande sättet.
"Fredrika såg dig med August."
-"Va?" -"På middagen. Ni hånglade."
[Lisa] Om de inte tror på det jag har skrivit så känns ju det ganska jobbigt.
Där är ju slutet så klart den absolut viktigaste punkten,
att de ska känna:
"Wow! Jag fick avsluta min karaktär med det här ögonblicket."
"Nej, August. Du och jag, det är över."
"Ja, jag kan ju inte sluta känna det jag känner för dig."
[Lisa] Så kysser Sara honom mjukt. En avskedskyss.
Jävlar!
"Det här känns mer som en begravning än en skolavslutning."
[Lisa] Jag hade bestämt mig för att inte bli rörd eller nostalgisk, börja gråta,
men när jag hör deras röster
läsa det som vi har kämpat så hårt för att nå fram till att berätta…
"Jag menar inte att göra dig upprörd, mamma.
Det är det sista jag vill."
Sorry.
Då blev jag väldigt rörd.
"Exteriör, Hillerska."
Det var bara en direkt reaktion av allt vi har varit igenom.
"I stället för den gamla klassiska, börjar några sjunga på Simons sång.
Lite förvirring innan alla stämmer in i den.
Wille ser mot Simon.
Simon blir rörd.
Nåt av det han gjort har betytt nåt för eleverna här."
Hur ska Wille hantera det dilemma han ställs inför?
"Kan jag både vara kronprins och ha en pojkvän?
Kan jag vara fri, men fortfarande vara i den här rollen?"
Och det vi berättar är ju att det går faktiskt inte.
[Edvin] "Det bara tilldelas oss. Det är ingen som har valt.
Inte folket, inte du, inte jag. Ingen av oss."
[med gråt i rösten] "I baksätet ser Wille på Simon…och tar hans hand.
Simon vevar ner rutan, vinden blåser dem i håret.
Simon börjar sjunga med. Felice och Sara stämmer in.
Wille bara njuter, ser mot Simon, sen rakt fram, rakt in i kameran.
Och sen släpper han oss med blicken."
Ja… Hjältarna.
[medkännande skratt]
[Lisa] Ja, då ska vi säga hej då till alla.
Jag tycker att det blev ett jävligt värdigt slut. Det känns bra för alla.
[Omar] Nåt som jag också gillar med liksom hela det här slutet är
att han pratar med sin mamma om att "jag har inte valt".
Och det säger så mycket om människor som bara är sig själva,
som inte väljer, utan de bara är…
Jag vet inte, det kändes som att det var mycket mer sagt än bara
att han inte ska vara prins, utan det var mycket mer bredd.
[Lisa] Det är ju nånstans det vi har varit på väg mot hela tiden.
Fint med blicken, det sista, att han viker av.
Ja, jag tänkte att vi måste göra nåt annat med blicken. Vi måste avsluta på nåt sätt…
Så klart kan vi sluta med rakt in i kameran också,
men det är också nåt med att lämna… att bara vara i stunden också, med dem.
Vi har ju byggt en serie där många har investerat väldigt mycket i karaktärerna,
och den här säsongen händer det massor som ifrågasätter vilka de egentligen är,
och kanske tar bort lite av godhetsstämpeln som vissa av dem har fått.
Vi släpper dem på en plats som ändå är liksom…lugn.
Det låter som att de dör, men de får gå i frid.
Och den sorgligaste att lämna är faktiskt August.
-Ja, det är… -Det är så jävla sorgligt.
Jag kommer nog inte att må så bra i den positionen.
-Nej. -Men det är ju också nånting.
Det här kommer att vara hjärtskärande, alltså…
Hoppas ni överlever det här. Jag säger bara det.
-Fan vad grymt. -Ni är bäst.
[Omar] Det var nån gång innan slutet, så här mitt i…
Då kände jag hur det blev tjockt i halsen, för jag blev så…
"Nej, jag ska inte, jag ska inte, jag ska inte…"
Så kom slutet och jag bara: "Jag ska."
[rytmisk musik]
[Nils] Det är väl nackdelen med att repa. Man tar ut sig.
Guldet kommer på repen, liksom.
Ja. Så nu har vi bara skit kvar.
-[skrik som dränks i musik] -Sluta!
[sjunger på "Boss Bitch" med Doja Cat] ♪ I'm a bitch, I'm a boss… ♪
Puss puss. Hej då!
Hon är tillbaka. Saras första dag i skolan.
[regissören] Vi testar att ni byter plats.
[Frida] Jag satt och tänkte på det i dag
att jag kommer aldrig träffa Sara eller de här karaktärerna igen.
Det var väldigt sorgligt att inse.
Jag har nog varit mycket i förnekelse, jag får många såna realisations.
En per dag: "Åh, gud…!"
Så det kommer vara otroligt sorgligt sista dagen.
När du hör att de kommer går du till din plats.
Du kan säga din första replik på vägen. Du behöver inte säga den där borta.
-När Vincent tittar upp så börjar ni gå. -Ja.
-Det är han som ger er cue att gå. -Ja.
[Frida] De första två avsnitten är hon inte med jättemycket.
Och det var tråkigt först,
för jag vill ju vara med så mycket som möjligt den här sista säsongen,
men nu är jag bara så glad över det,
för det bygger upp otroligt bra till när Sara sen kommer till skolan.
[Samuel] Nationella är en sån dag när man är helt förstörd.
[Frida] August har sen säsong ett varit en av mina absoluta favoritkaraktärer.
Vad ska vi göra?
[Frida] Hur ska det gå med August?
De säger ingenting.
[kvinna] Nu behöver vi våra skådespelare.
Behövs jag? Jag syns inte, väl? Nej.
Jag vill tänka att det ska gå bra för honom, att han skärper sig
och pratar med en psykolog, det vill jag att han ska göra.
Vete fan om jag kan göra det här… Men du…
[suckar ljudligt]
Det kommer gå bra.
-Ja. -Ja.
Riktigt skådespel.
[på engelska] Scen 406, slate 719, första tagningen.
Skulle jag gå på "varsågoda"? Nej.
[man] Varsågoda!
-[boll slår mot gallret] -Nästan.
Edvin försöker stajla och då blir det bara boll i skog.
Boll i skog?
[Edvin] Ja?
-[kvinna] Färgning! -Va?
-Färgning! -Ska jag färga håret? Okej.
-[Samuel] Ska du färga håret? -Ja.
Ja, tjejer. Tack för en god match, då.
-Ja, vad skönt att lämna ungarna en stund. -Ja, så skönt.
[pussljud]
-Ses på söndag. -Ja, älskling.
[pussljud]
Ha det så kul nu.
-Kommer du på syjuntan? -Ja, naturligtvis!
-Härligt. -Bra.
-Gud. -Puss.
Jag lämnar min racket här. Är det okej?
Ja, ingen ska ha de här förrän i morgon.
Exakt så här var det 2008!
Och hur var det för mig då, sommaren i Torekov -06?
Men vet du vad? Det är preskriberat.
2008, det är bara ett par år sen.
Din jävla hagga.
Ha så jävla kul!
[Samuel] Vi måste skiljas. Kör.
[Edvin] Fy för er!
Dåliga på padeltennis är ni också.
-Vad är det ni gör, då? -Färgar hår.
-Jag ser det, men varför? -Han börjar bli lite för blond.
Va? Naturligt blond?
Jag har alltid färgat håret, Omar.
-Jaha. -Sen säsong ett.
Har du missat det?
Jag har inte tänkt på det. Är du blondare egentligen?
-Ja. -Han hade ju jätte…
Men dina ögonbryn är väl inte så ljusa? De är ju ungefär lika mörka.
Jag hade en period när jag färgade dem väldigt mycket, så de är fortfarande…
Va? Shit, vad sjukt.
-Det är mycket du inte vet om mig. -Ja, det är mycket fejk här…
-Vad fräsiga glajor du har. -Tack.
Tack själv.
De är skitsneda. Jag snodde dem från Evelina.
När ska du vara på set, då? Inte på ett tag?
Inte förrän efter lunch. Samtidigt som du.
Vi ska göra två scener i eftermiddag, va?
Ja.
-Varför litar du på att jag har koll? -Det är två scener…
-För att du är skådis. -Är inte du det?
Ibland.
[Omar] Simon och Wilhelm pratar om monarkin.
Och om Simon faktiskt är emot monarkin
och vad Wilhelm tycker är bra med monarkin.
Och de har aldrig ju pratat om nåt sånt innan som är så pass seriöst.
[Edvin] Det är en scen som visar skillnaden mellan de två.
Verkligen.
Men på nåt sätt förstår de varandra på nåt sätt.
Ja, exakt. Det är känslan som är i hela serien.
Kan de vara tillsammans?
Vi läser ju inte direkt precis exakt ord för ord som det står i manus, för att…
Det kan låta väldigt skrivet ibland.
Så vi jobbar mycket med att säga det som man själv skulle säga det.
Okej, ska vi testa, då? Läs upp.
Du börjar med:
"Hej. Du, jag…"
Vänta, det här är en helt annan scen.
Ska vi göra den här också? Så vi har två scener i dag?
Ja, jag tänker på den andra. Den här har jag inte riktigt läst på.
-Men den andra kan du? -Testa den andra.
Du svarade inte på Vincents fråga.
Är du emot monarkin?
Jag är ju inte…
…monarklist, eller vad fan det heter…
-"Rojalist". -Rojalist.
-Kommer den där? -Ja.
Alltså, jag är ju inte rojalist, direkt.
Så du vill störta mig?
-"Så du vill"…? -Störta mig.
"Störta mig", säger du det?
-Det står det. -Det kommer inte jag ihåg att det stod.
-Inte "stötta". -Störta.
-Ja. -Ja.
Ja, nu har jag glömt.
"Jag kan tycka om dig och vara emot…"
Just det. Jag kan tycka om dig och vara emot systemet.
Jag vet vad jag säger här nu, efter det här.
Men jag vet inte exakt hur jag säger det.
Men det handlar om att jag säger nånting i stil med:
"Fast det behöver inte vara nån som föds till det."
Inte? Fuck! Då minns jag inte vad som kom där.
-"'Enar folket'? Du låter som Jan-Olof." -Just det! Fuck.
"Enar folket"? Det låter som Jan-Olof.
Jag säger bara att jag ser hur det får dig att må.
Det var min sista replik.
Du svarade aldrig på Vincents fråga.
Jag är inte rojalist direkt.
[rytmisk musik spelas]
Alltså, Rebecca, är inte mitt hår brett? Förstår du vad jag menar?
-Mitt är också brett. -Ja.
-Det är fyrkantigt. -Ja.
Väldigt brett.
Mitt hår känns brett i dag.
Jag kan liksom inte förklara det på annat sätt.
Det är liksom…lite så här.
Men det ska vara…så.
-Hej, älskling. -Ja, kära du.
-Ska vi börja på dig då? -Ja, gör så.
Då ska vi se här…
Är du lite brunare i år?
-Brad Pitt. -Det är färgas ju.
-Ja. -Ja.
Det gör det ju. Och det är jag som gör det varje gång.
[på engelska] Slate 73, andra tagningen.
-[kvinna] Nej! -[Edvin] Nämen, snälla…
[flera skrattar]
[Edvin, spelat besviken] Satan. Helvete.
[på engelska] Stanna där du hör hemma, prins!
-Helvete. -Akta din kostym!
Whoopsie-daisy!
[på engelska] Bryt!
[Linnéa] Stå kvar och säg den, och därefter fumligheten.
-Så att det inte är i den. -[Omar] Nej.
Det är inte repliken som gör att ni går in i varandra, utan det är blickar.
Är du verkligen över mig?
Vad fan tror du?
Jag tror att jag och Omar har vuxit i takt med Simon och Wilhelm också.
Om man jämför hur vi tar oss an intimscener i dag,
mot hur vi gjorde det säsong ett… Det är verkligen helt olika grejer.
Första gången var det jättekonstigt, för vi kände inte varandra så bra.
Vi hade precis börjat lära känna varann.
Sen ska vi in i den här världen där vi ska vara intima.
Vi båda var skitnervösa. Det var läskigt, det var stelt.
Jag höll på att få en adrenalinattack första gången när vi stod där
och vi visste att nu ska vi kyssas för första gången.
Det var så jävla weird, liksom.
Men det blev lättare och lättare.
Säsong två var ganska jobbigt, för vi hade redan gjort det en gång.
Sen gick det jättelång tid, vi blev skittajta.
Då skulle vi gå tillbaka till det där med att vara intima
och ha den här speciella kemin, få fram den igen.
Och det var konstigt, för vi var verkligen polare.
Men i säsong tre så känns det jävligt chill.
[på engelska] Nåt som jag tycker är väldigt speciellt i serien
är beröringen dem emellan.
Intimiteten som de har byggt upp…
När jag tittade på serien var det som om jag var där och själv blev kär.
-Ja. -Det knöt sig i magen…
När de rörde vid varandra blev jag helt…
-Och deras blickar till varandra… -Deras blickar.
Det är väldigt speciellt, verkligen.
[man] Tystnad, tagning.
Ibland så kräver vissa scener mycket mer koreografi än vissa andra.
[Edvin] Har vi sagt "börja"?
[kvinna] Varsågoda!
[Omar] Allt man ser i den scenen var koreograferat.
Vi vet när vi ska stanna, vilken vägg,
vd vi tar av oss för plagg, hur vi fortsätter gå,
nästa vägg, vi stannar där, sen går vi, öppnar dörren, går in…
Den scenen var ju skitsvår.
Vi slog i tänderna en gång på varandra.
"Ah, fuck!"
Och så bara fortsätter man liksom. Så att, alltså…
Den scenen är jättesvår om man jämför med en scen där vi bara pussar varandra.
Det beror verkligen på.
-[Uno] Blev ni igenkända mycket på stan? -Ja!
-I New York? -Ja!
-Stört. -Det är så jävla sjukt.
-På Times Square, typ. -Va?
Jag ska dra upp ett klipp här. Det här klippet…
[upphetsat jubel]
Det här var liksom en av de få gångerna som jag verkligen har känt av
ett konkret exempel på att folk tittar.
-Oh my God! -"Oh my God!"
[på engelska] Herregud! Herregud! Herregud!
Shit…
Tyckte du att det var läskigt eller bara kul?
Nej, det var lite obehagligt. Men man blev också så här…
Det var som att jag slungades in i en värld som jag bara har sett på håll.
-Det känns som en feberdröm. -Ja.
Det var en jävla tur att jag hade Omar där.
Och jag tror att han kände att det var skönt att ha mig där.
Hade jag gjort det själv så hade jag nog kollapsat.
[Omar på engelska] Hej då!
[Omar] "Woah, vad sjukt att det här händer…"
Och i USA. Helt sjukt.
Det stod ju typ 300 pers utanför Jimmy Fallon, alla skrek och…
De skrek våra namn, det var paparazzi och det var vakter…
"Wow, vad är det som händer?" En jättesjuk grej, alltså.
Ett exempel på hur vi mådde. Här är Omar som försöker måla naglarna.
[Fabian] Det där är jättekul.
[Edvin skrattar] Det är så jävla kul!
[Omar] Okej, fokus.
Alla mina förebilder har suttit i den där soffan,
så för mig var det så surrealistiskt.
Och sen när vi skulle gå ut,
och det var liksom åtta livvakter som slussade oss genom en hord av människor…
Det var också så bara… Det är klart att det var väldigt kul.
Ehm… Och läskigt på samma gång.
Men jag tror inte att jag fattade det där förrän…
-Typ när man ser bilder på det? -Ja.
Det finns en jätterolig… Åh! Här är den ju. Gud, vad sjukt.
Så här ser jag ut när jag går ut därifrån.
-Jag ser livrädd ut! -[Fabian] Men glad.
-Men alltså… -[Uno] Det är din första paparazzibild.
Ja, det är det faktiskt. Det är kul.
Jag vet inte om folk fattar det,
men det är så sällan man stöter på ett sånt gäng
där man kan ha så här kul tillsammans. Vi klickade allihop redan i säsong ett.
Och då visste vi inte… Då hade vi inte ens varit med om värsta grejen.
[Edvin] Varför är det så mycket mygg?
Vi har varit här i tre år och det har aldrig varit så här mycket.
Du har aldrig varit här på sommaren.
Det är ju verkligen den viktigaste scenen som vi ska göra.
Alltså slutscenen i hela…
…jävla serien.
Wille hoppar av kronan och springer mot Simon
och han säger till Simon att han har hoppat av.
-Simon har aldrig varit problemet. -Nej. Det är rollen!
Det är rollen, det är systemet. Det har alltid varit så.
Nej, inte "alltid varit så". Då tänker jag på systemet.
-Just det. -Det var alltid den som var problemet.
Det är tre säsongers uppbyggnad för att han ska komma till den här slutpunkten.
En total insikt i att "jag kommer inte att göra det här".
"Lås in era söner, för i kväll blir vi djur.
Här kommer tjejerna från natur."
Ändå lite kul.
Men pojkarna då?
[kvinna] Tystnad för tagning! Tystnad överallt, tack!
Slate 885.
Varsågod och börja.
[Edvin] Det handlar inte om Simon, det är den här rollen.
Det har alltid varit den här rollen som har varit problemet.
-Det är kanske lugnt att jag vänder bort? -Ja, vi kan ju se honom där.
Du bara: "Och där är han. Det är självklart att det ska vara han."
-Ja. -Det faller på plats, även där.
Alltså, det kommer att bli ett sjukt avslut alltså.
-Tänk om jag inte vill det? -[Pernilla] Snälla, inte i dag.
Jag menar inte att göra dig upprörd, mamma. Det är det sista jag vill.
-Tack! Åh, vad fint! -Tack.
Bravo!
Jag är jättenöjd.
[på engelska] Höga knän, höga knän, höga knän…
Rör vid marken, rör vid marken…
Starta gräsklipparen.
Dra, dra…
[Omar] Vi håller på att prata om…
Efter att vi har spelat in Young Royals, hur länge vi…
[kvinna] Nu vill jag ha Sara och Felice…
Hur länge vi ska vänta på att vi ska spela in nånting tillsammans igen.
-Ska vi spela fiender eller…? -[Lisa] Ja, hundra procent fiender.
Fan, vad fett. Tittarna kommer ju att tro att allt bara går åt helvete.
[Frida] Spoiler!
-Har du inte läst? -Jo! Vi skämtar.
"…and scene!" Nej, jag skojar.
Jag kan inte vara med. Det spoilar vad som händer med Simon och Wille.
-Ja, snälla… -Fan!
[Linnéa] Få se på kramen?
Så där. Det är fint. Då har ni olika.
Nej, vänta. Jag måste krama dig så här. Så ska jag krama dig.
-Ska vi filma? -Det gör vi!
[Lisa] Det är sista gången vi ser Wille och Simon kyssa varandra
efter att ha gått igenom helvetets kval i tre säsonger.
När vi står där ute i den här fantastiska allén,
och sommaren bara vibrerar omkring oss,
och vi alla vet att det här är en av våra slutbilder,
så blir det väldigt mäktigt.
[Linnéa] Klart för att börja!
Är du säker på att du är över mig?
Vad fan tror du?
[känsloladdad musik]
[Linnéa] Fortsätt.
[Frida] Kommer ni, eller?
[Omar] Ja.
Ja.
[Linnéa] Tack!
Fy fan, vad fint! Ni är så bra!
-[Omar] Blev det bra? -Lägg av, vad bra ni är!
[Linnéa] Då är det tack för i dag! Tack för i dag!
Fy fan, vad sjukt.
Jamen…
Man blir typ ledsen på riktigt.
Hej då!
Gå!
-[på engelska] Inga kommentarer i frågan? -Nej.
-Inga alls? -Vilken jävla fråga?
Vi har försökt få tag på er länge.
-Den här jävla intervjun är slut. -Okej.
Stelt.
Det är inte lätt ibland.
¡Adiós, mi gente!
[rytmisk musik]
Jävlar!
Åh, shit!
Gick det bra?
[Malte] Sluta! Det här är mord!
[Edvin] Oh my God!
-Ni får ju slut på juice. -Ha ha, inte jag!
Varmt välkomna tillbaka till ännu en dag på Young Royals.
[skruvdragarsurr]
De river liksom ner allting nu.
Tråkigt att se.
[på engelska] Det tar verkligen slut.
[Linnéa] Tack!
Tack!
-[Frida] En fin scen att sluta med. -[Nikita] Faktiskt.
Att de får stå och vara så där nykära igen,
som de har var i de första säsongerna, med de här…
Hundvalpsögonen.
[Lisa] Man kommer på riktigt tro att de får varandra, men inte de.
Det kommer att vara känslan, att det är den fina stämningen vi slutar med.
Men vänskapen övervinner och sen bara:
"Nej, det är de fyra. Och nu fucking drar de."
Det är jättefint.
Jag kommer ju egentligen inte köra.
Men jag har insisterat på att jag ska ändå vara i bilen,
för jag vill inte sitta här ensam när det är tack för oss.
-Nej. -Sitta och… "Wooh!"
Så jag gömmer mig i bilen.
Jag försöker bara hålla tillbaka tårar just nu.
Vi ska göra det sista ni alla kommer att se av Young Royals på bild i serien.
Slutet-slutet-slutet, liksom. Det ska vi göra nu.
[Omar] Akta huvudet.
Slå den inte!
Nej, det kommer en till nu. Akta!
Det är en massa broms här.
Ja, sista bilden då.
-Då syns inte jag alls i första? -Nej.
-Skönt… -Så du vet.
Hej då.
Nu kommer den tillbaka!
[Linnéa] Varsågod, börja.
Tack. Fan, vad fint!
Snyggt, där har vi den.
Vi har alltså precis filmat
den absolut sista bilden i Young Royals.
Förstår ni vad sjukt?
[Edvin] Vi ska komplettera löpscenen som vi filmade för nån vecka sen.
Men det är också Frida och Nikitas sista scen.
Hej, hej…
Hej.
Hon har inget körkort, så nu får hon inte köra bilen,
så då får vår extra Sara köra bilen.
-Jennifer! -A.K.A. Jennifer.
Sen efter det här så går vi och filmar badscenen.
Det är liksom det sista vi gör.
Sen är vi fria.
Tar jag nåt rop på vägen, och ett sista som jag gjorde förut?
-Ropa hur många gånger du vill. -Simon, Simon, Simon, Simon…
[Jerry] Tystnad, tagning. Kamera!
Vi väntar på sol. Om det är nån som undrar vad vi gör, just nu väntar vi på sol.
[Frida] Man säger hej då till karaktärerna och till allt runtom det.
-[Linnéa] Redo, Edvin? -Ja!
Men jag är väldigt glad över det också,
för nu kan de här karaktärerna få leva sitt liv själva,
och det behöver inte vara så himla dramatiskt.
-[Jerry] Set! -[Linnéa] Varsågod och börja!
Simon!
[Frida] Men… Det är sorgligt. Det är jättetråkigt.
[Edvin] Simon…
[Frida] För att jag inte kommer att få träffa Sara mer, för jag älskar Sara.
-[Jerry] Tack! Där satt den! -[applåder]
Vi måste springa dit. De väntar på oss.
Så jävla konstigt. Det är så jävla weird.
[busvisslingar och jubel]
[Martin] Ni är så jävla grymma. Fy fan vad grymma ni är!
Helt otroliga.
Frida, här får du.
Som ett minne!
[Lisa] Jag älskar dig. Du är helt underbar, du vet det?
[Nikita] Det är ett fint slut. Det känns som att vi lämnar dem med värdighet.
Men det är också väldigt sorgligt. Det är ju tre år man har spenderat tillsammans.
[Frida] Det har betytt så himla mycket
att få vara den som jag vet själv hade betytt så jättemycket för mig,
med diagnos och allt…
Att få se nån som faktiskt har diagnosen spela den.
[Nikita] Nu är ju det här slut.
Vi vet att det är så här vi lämnar dem. This is it.
Det är extremt konstig känsla, men det är också fint.
Det känns som en dålig film att vi ska avsluta här, i det här.
-Ja. Lite cheesy menar du? -Ja, det är så jävla cheesy.
-Men det är så väldigt vackert. -Ja.
[kvinna] Man är både ledsen och glad.
-Ja, det är dubbla känslor. -Dubbla känslor. Ja, exakt.
Jag vågar inte ta in det. Jag är rädd för vad som kommer att hända.
Nu sätter jag sån press på mig själv att reagera på ett viss sätt när det tar slut.
-Det är inte bra. -Nej.
Inte bra. Jag vet inte vad jag ska ta mig till.
-Vi måste gå tillbaka. -Vi jobbar nu, bara.
Ja, vi jobbar nu.
[Omar] Nej, jag kommer att bli jätteledsen nu.
Nu slog det mig att det här börjar ta slut.
Fan alltså.
Young Royals har förändrat hela mitt liv
på en sån nivå att det är helt sinnessjukt.
[Linnéa] Okej. Ska vi gå igenom vad vi gör?
Och sen tar sagan till slut slut.
[Linnéa] Hej, kom.
Ta din plats.
[Omar] Jag är inte lika säker på hur saker kommer att vara efter det här,
så som jag var när jag fick höra om det här första gången.
Då visste jag hur det kunde bli, liksom.
Jag vet inte hur det kommer att bli efter det här. Ingen aning.
[Linnéa] Nu är det sista dialogscenen.
-Du vill bara att jag ska bryta ihop igen. -Nej! [skrattar]
Jag har lärt mig vad som funkar. "Det här är sista dialogscenen."
[Edvin] Vem börjar, då?
Det kanske inte spelar roll? Båda gör det, bara.
[Linnéa] Det är fint om du gör det. Testa, så testar vi att han gör det sen.
Det ska inte vara mer än tre säsonger. Vi berättar ett fönster i deras historia,
ett fönster där det händer så otroligt mycket.
Vill ni bara köra en tagning och se vad som händer? Ja.
[Edvin] Han är ju alltid där.
Han har förändrat mitt liv. Det här har förändrat mitt liv,
men jag får släppa Wilhelm. Han kommer ju alltid att finnas.
Varsågod och börja.
Hur fan kan det vara slut mellan dig och mig?
Hur kan vi liksom inte fortsätta kämpa?
Wille…
[Edvin] För Wilhelm är det ju inte slut.
Han dör ju inte direkt när vi klipper till svart.
Deras liv fortsätter. Det är bara att publiken inte ser det.
[Linnéa] Tack. Fy fan, vad bra. Helt sjukt.
Vilken jävla tagning.
Så jävla bra. Ni är helt otroliga.
[på engelska] Ser jag helt paj ut? Det beror på att jag är det.
[Jerry] Fantastiskt fint jobbat, allihopa! Nu är vi klara med den här scenen.
Vi är klara med 647, den här sekvensen. Tack så mycket, allihopa.
Nu går vi vidare till den sista scenen. Vi byter location.
[Linnéa] Här nånstans kommer den första snubblingen.
[Omar] Vad kan det vara, max fem tagningar? Sex tagningar?
-[Man] Det tror jag inte. -Två tagningar?
Kanske. Åt vardera hållet.
Ja, fyra tagningar.
Ja, om vi har tur och det går bra. Annars kanske fem, sex?
Sen är vi helt jävla klara.
[Jerry] Då ställer vi upp för tagning. Alla på plats!
Pass på. Tystnad, tagning!
Kamera!
[på engelska] 1151, första tagningen.
[Omar sjunger "Simons sång"] ♪ Forna dagar, flydda år ♪
♪ De säger tid läker alla sår ♪
[Linnéa] Varsågod och börja.
♪ Det gjorde ont Jag tappade bort mig själv ♪
♪ Jag var lost innan jag hittade hem ♪
♪ Det vi hade och de vi var ♪
♪ Kan aldrig glömma allt som var bra ♪
[Edvin] Det jag kommer sakna väldigt mycket med vad Young Royals är…
Men nu måste de få göra sin grej och få vara ifred med varandra.
♪ Vi har prövats, vi fick slåss ♪
-It's a wrap! -It's a wrap!
♪ Men det vi var kan ingen ta från oss ♪
♪ Går skilda vägar när det är slut ♪
♪ Nåt som jag kommer minnas livet ut ♪
♪ Det vi hade och de vi var ♪
♪ Kan aldrig glömma allt som var bra ♪
♪ Och om frågan har ett svar ♪
♪ Lever Hillerska alltid kvar ♪
[Martin] Fan, vad grym du är!
Tack för att ni har kollat och tack för all kärlek.
Genom åren.
-Vi ses. -Vi älskar er.
Ta hand om er.
["Simons sång" fortsätter]
[Edvin] Jag vill säga nåt, för jag ångrar mig annars.
Det har varit tre otroliga månader.
Ni är så jävla fina och jag älskar er allihopa.
Och du… Jag är så jävla, jävla glad
för att ha fått dela det här med dig och att fått jobba med dig.
Jag har inte bara njutit av det här rent konstnärligt och kreativt,
utan också fått en så jävla fin vän och stöttepelare i allt det här kaoset.
Och det är jag så tacksam för!
Undertexter: Karl Hårding för!