Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Tag godt imod min far, Nate Bargatze.
Jeg elsker dig.
Tak.
Phoenix, tusind tak.
Det var så godt.
Tak.
Det er rigtig fint.
Nu sker det. Vi gør det.
Så…
Jeg elsker…
Jeg elsker at lave standup-comedy. Jeg elsker det.
Og det job, jeg havde, det sidste seriøse job,
som jeg vender tilbage til, når alt dette går galt…
Jeg var vandmåleraflæser.
Tak.
Dette job var…
Titlen var beskrivelsen af det, man gør.
Folk spørger. "Vandmåleraflæser."
"Hvad er det?"
"Det skal jeg sige dig."
Vi skal aflæse vandmålere. Det er…
Det er 100 procent af jobbet.
Da jeg gjorde det, var det i Wilson County, Mount Juliet, Tennessee.
Da jeg gjorde det, parkerede jeg bilen og gik i kvarteret.
Gik gennem et kvarter og skrev, hvor meget vand hvert hus bruger.
Så det er 2001. Og så skete 9/11 jo.
Folk, som er gamle nok, husker, at da 9/11 skete,
blev hele landet bange for, at der kom flere angreb.
Det blev vi også
i Wilson County.
Vi tænkte,
at de angreb New York, så næste stop er
Mount Juliet, Tennessee.
Og de vil forgifte vores bys vand.
Så de fik alle os vandmåleraflæsere
til at bevogte vandtankene.
Jeg gjorde det virkelig. Jeg stod
på en mørk mark, alene.
Ventede på, at Taliban dukkede op.
Ingen våben, ingen træning.
De gav os en lanterne. En lanterne.
Den gør intet andet end at vise ens krop, når man holder den.
Jeg kan ikke se en halv meter foran mig.
Hvis nogen har en pistol: "Skyd mod det eneste lys på den mark."
De holder den over mit hjerte for at se. "Hvad foregår der?"
Jeg tænker stadig, den dag i dag:
Hvad ville de have, at vi gjorde?
Ringe til politiet i Mount Juliet?
"Osama er her."
"Han slap forbi vores lanterner.
Han er i vandtanken. Han kunne åbne den. Vi blev…
Vi blev overraskede, men han vidste det."
Min kone var hos mig, da jeg havde det job.
Hun var hos mig længe før, hvor vi er nu.
Hun oplevede fordelene, som vandselskabet gav mig.
Vi har…
Vi har været gift i 17 år.
Tak.
Og jeg ved…
Og jeg har indset, hvorfor hun kom ind i mit liv.
Jeg ville ikke være her uden hende.
Det ved jeg.
Jeg er også blevet afhængig af hende på grund af det her.
Jeg ved ikke noget
om mig. Som…
Jeg ved ikke, hvad jeg kan lide at spise.
Folk siger: "Vil du smage?"
Og jeg må involvere hende.
"Nej, det tror jeg ikke."
Hvor længe skal ting have i mikroen?
Jeg spørger hende hver gang, som om hendes familie opfandt den.
"Hvor længe skal den i mikroen?"
"Gør det, indtil det er varmt."
"Men jeg ved, at du har et tal, ikke? Bare…
Bare sig tallet. Jeg…
Jeg ringer til min mor, eller du siger tallet."
Siger hun det ikke, trykker jeg på 90 minutter og går.
Jeg vasker selv mit tøj.
Tak.
Det er det, den fortjener.
Min mor vaskede min fars tøj,
så jeg troede, at alle koner vasker mænds tøj.
Jeg har altid vasket mit eget, og det var blevet glemt i 17 år.
Det offer, jeg gjorde, som andre mænd ikke skulle gøre.
En dag kørte jeg hjem og tænkte pludselig:
"Okay, jeg nævner det."
Jeg nævnte det ikke den dag.
Jeg tænkte: "Der kommer nok et tidspunkt,
hvor vi skændes,
og jeg taber skænderiet,
og så siger jeg bare: "Jeg vasker mit eget tøj!"
Hun siger: "Skænderiet er slut.
Du vandt. Jeg glemte, hvor godt jeg har det."
Så jeg venter i et halvt år. I lang…
Vi skændes endelig.
Jeg kan ikke huske, hvad vi skændtes om. Intet.
Det var ikke vasketøj. Det kan jeg huske.
Så jeg er ved at tabe skænderiet,
og i mit hoved tænker jeg: "Det er nu."
Ærligt talt var jeg ked af at bruge den.
Så godt føltes det.
Jeg havde ondt af hende. Jeg mener…
"Hun tror, at hun vinder, og nu smider jeg en bombe."
Så lige pludselig
siger jeg: "Jeg vasker mit eget tøj."
Og jeg sagde det som: "De laver dem ikke sådan længere."
Jeg blev chokeret, da det startede et nyt skænderi, jeg slet ikke forventede.
Vi vasker meget forskelligt.
Hun læser mærkerne. Jeg vasker et tæppe og et jakkesæt sammen. Jeg…
Jeg ved ikke.
"Skal dine sko med? Læg dem derind."
Vaskemaskinen er 30 cm fra væggen, når jeg er færdig.
"Du lagde mange ting derind."
Ja. "Og se, det er næsten vådt."
Jeg rejser ofte. Tydeligvis.
Hun er hjemme med vores datter.
Vi har en vidunderlig datter, som I har set. Og…
Men jeg ved, at det er svært. Hun er hjemme.
Min kone skal være mor og far og den gode og onde forælder.
Og jeg kommer hjem og er super sjov.
Eller jeg ødelægger rutinen.
Det er bare noget, hun siger. Og…
Jeg lægger mig i sengen med vores datter.
Hun bliver sur over, at vi taler. Det er ikke mig, der taler.
Men hun råber ad os, som om det er mig, der taler.
Jeg forstår det, for jeg tænker ikke på konsekvenserne af det hele.
Vi har én hund.
Jeg vil gerne have én til.
Min kone vil ikke, fordi det er meget.
Det er meget at have to hunde.
For man skal åbne bagdøren og lukke to hunde ud.
Så lukker man den, og nu er de derude.
Man er indenfor
og skal intet gøre, men…
Så vil de ind igen, og man siger:
"Jeg må lukke alle de hunde ind igen.
En hund, to… Se alle de hunde overalt."
Jeg… Ærligt talt har jeg aldrig taget mig af den ene hund, vi har, men…
To? To ville være sjovt.
Vores hund sover i vores seng,
og en person sagde, at det bør den ikke, for man mister dominans over hunden.
Og jeg spurgte ham: "Hvilket år tror du, at det er?"
De er alle sammen blandede.
De er knap nok hunde.
Det er en person. De er mennesker.
Han lyder, som om det er 1980, hvor hunde var udenfor året rundt.
Dem skulle man have dominans over.
Man havde en ulv i baghaven.
Venner kommer forbi: "Vil du ud? Jeg ville ikke gøre det."
Hun er også den billigste af os.
Ikke på en dårlig måde. Hun kan lide, at lyset er slukket.
Sluk lyset, spar penge. Sluk for… Tryk på…
Når lyset er slukket, er det sjovt at være i det miljø.
Tænd lyset, find din plads.
Tag en pind, sluk lyset.
Sid i mørket og vær trist. Vær trist hele dagen.
Men du sparer øre efter øre.
Jeg går i seng: "Slukkede du lyset? Er det tændt?"
Ud af sengen og sluk det.
Om 80 år giver vi vores datter de 37 dollars, vi har sparet.
Ja, jeg kan være ødsel.
Hvis noget når bunden, smider jeg det ud.
Ketchup. Hvis ketchup har så meget tilbage, så…
Hun hælder den gamle ketchup i den nye ketchup.
Sådan er ens ketchup altid klam.
Tandpasta.
Jeg bruger den så længe, som jeg tror, de fleste bruger den.
Jeg bør ikke mærke muskler, når jeg presser den ud.
Jeg stryger den ikke.
Men hun gør det mere.
Når jeg er færdig, giver jeg den til vagabonden, jeg er gift med.
Hun klipper den og får det hele ud.
Jeg giftede mig med en gammel mand fra Depressionen.
Hun ville trives under Depressionen. Hun havde ikke opdaget noget.
Pizzamiddage er mit mareridt.
Venner kommer forbi til pizza. "Vi skal bestille pizza."
Hun siger: "Hvor meget?"
Jeg siger: "Bestil mest. Jeg vil ikke løbe tør for pizza foran vennerne."
"Ring og spørg dem."
"Jeg kan ikke ringe til 40-årige mænd
og spørge: "Hvor meget pizza spiser du i aften?"
De har rigtige j… De har en familie.
De arbejder i en bygning lige nu.
Skal jeg ringe: "Fik du en stor frokost?
Vi prøver at spare penge, så fortæl mig, hvor meget pizza du spiser om otte timer."
Jeg vil bare købe ting, uden at hun ved, at jeg købte det,
og det er så svært.
Måske, hvis jeg kendte navnet på min bank.
Men jeg skal bede hende om de oplysninger.
Jeg prøver: "Hvis jeg havde en bank, hvilken ville jeg så bruge?"
Og en gang om ugen går jeg ind i en bank: "Hej, er mine penge i denne bank?"
Hun skal altid hjælpe mig.
Når jeg køber noget, som ikke passer, så returnerer jeg det aldrig.
Jeg er flov.
Jeg er ret sikker på, at det er de samme mennesker,
og de husker mig.
Jeg kommer ind: "Vi vidste, du ikke kunne klare den skjorte."
Hun returnerer varer i supermarkedet.
Ja. Mad.
Jeg tror ikke, at det er tilladt.
Ærligt talt.
Jeg tror, at hun mobber de 15-årige børn.
De kan intet gøre.
Mor kommer ind: "Dine bananer blev sære for hurtigt."
"Hvad?"
"Du valgte dem. De er ikke mine. Hvad taler du om?"
"Jeg bytter dem ud."
"Ja, den dame stjæler bananer."
For nylig gik jeg hen til min bil, og en studerende kom hen.
Han samlede penge ind
til naturen, eller det var til Jorden.
Det var naturen og Jorden.
Jeg ved det ikke. Han brugte rigtige ord. Men det var, I ved, dybest set…
Han kiggede på mig: "De går til Jorden."
Jeg sagde: "Ja, Jorden har det svært lige nu."
Så…
Han fortalte mig, hvorfor Jorden har det svært.
Der er forurening. "Vores vand bliver forgiftet."
Jeg sagde: "Ikke på min vagt, men jeg forstår."
Jeg tror, at jeg købte et træ. Jeg ved det ikke.
Jeg prøvede at give kontanter, og han sagde:
"Det skal være et kort," "Okay."
Så…
Jeg giver en tilfældig iPad alle mine familieoplysninger.
Det var 75 dollars.
Så han stryger kortet, og efter det er gået igennem:
"Bare så du ved det, det er månedligt."
Ja.
Han sagde det bagefter. "Du kan afmelde på hjemmesiden."
"Jeg aner ikke, hvad der sker."
"Skriv din e-mail til kvitteringen."
"Okay." Jeg skrev min kones e-mailadresse.
Gæt, hvem der stopper det rigtig hurtigt?
Hun får det træ fældet i morgen.
Jeg ringede til hende, for det skal jeg, når jeg melder os til ting, og…
Hun tog telefonen: "Jeg er i gang." Lagde på.
Hun styrer alt. Hun gør ting uden at…
Vi fik nyt tag, og det vidste jeg ikke.
Et helt nyt tag. Mine naboer fortalte mig det.
De sagde: "Hvordan går det med det nye tag?"
"Jeg aner ikke, hvad du taler om."
"Vidste du ikke, at I har fået nyt tag?"
"Nej, jeg gjorde ikke."
Og så måtte jeg hente hende. "Du skal tale om det nye tag,
du ikke fortalte mig om.
Jeg lignede en idiot derude."
Vi bor… Så i vores kvarter… Vi bor på en blind vej,
hvilket er meget spændende, for jeg voksede op på en lige vej,
og jeg har altid drømt om at bo på en blind vej.
Man ser dem og siger: "Tænk at bo på sådan en."
Vi gør det, man gør på en blind vej.
Hvis nogen kommer derind: "Hvad laver du i…"
Alle biler.
"Kom væk fra vores blinde vej."
Vi stiller skraldet ud
en af dagene. Jeg kan ikke huske det, men det er en dag. Der er én dag.
Vi glemte det for nogle uger siden.
Den stress kan ødelægge en familie.
Hele ugen: "Alle spiser af hænderne."
Vi havde venner på besøg. "Skrald i lommen, tag det med hjem."
Vi er heldige med vores naboer. De er rigtig flinke.
Og vi har et godt forhold.
De har alle sammen rigtige job.
De studerede og alt det.
En af dem er ledelseskonsulent,
så han leder alle konsulenterne, og…
Ja, det er et hårdt job. Okay?
Der er mange konsulenter. "Du har bare at komme tilbage.
Du kan ikke…
Man kan ikke konsultere her."
Så…
Han har travlt.
Vores anden nabo er aktuar.
Jeg troede, det var med fugle.
Jeg sagde: "Hvilken fugl er det?"
"Det ved jeg ikke." Og jeg sagde…
"Du er aktuar og ved ikke, hvilken fugl det er?"
Jeg tog til karrieredag på min datters skole,
og jeg forstår, at det, jeg laver, er meget sjovt.
Men jeg var nervøs, for jeg er der med rigtige mennesker, og de er kloge, og…
Så jeg håbede at sidde ved et bord alene.
De satte mig ved et bord med en kirurg.
Jeg tror, de gjorde det med vilje.
For at vise børnene:
"Her er forskellen på at læse."
Så børnene kommer hen.
Og de siger: "Hvilke fag bruger du til komik?"
Jeg ved ikke, hvilke fag de har.
"Jeg bruger engelsk. Jeg bruger mest engelsk på scenen."
De spurgte ham: "Hvor mange år for at blive kirurg?"
Han siger: "54 år" eller noget.
De spurgte mig: "Og for at blive komiker?"
"I er klar nu." Så…
"Gør grundskolen færdig.
Gør jeres forældre glade, men gå i gang derefter."
Jeg havde det svært i skolen. Der var…
Jeg bestod knap og kom ind på et community-college.
Kom knap ind på et college, hvor de skal tage imod alle.
Jeg gik der i et år og optjente ingen point.
Community-college, mange ved det ikke,
er college, hvor de siger:
"Du bliver nok i dit kvarter, så…
…vi viser dig alt her i byen.
Giver dig en fornemmelse af området."
Hele året
fik jeg ingen point, fordi jeg tog opsummeringskurser.
Opsummering er for…
Det er kurser for folk på min alder, som vil gå i skole og ikke kan huske det.
Og jeg tog dem lige efter skolen. Jeg…
"Kan du ikke huske skolen?" "Jeg har lige gået i skole."
"Du har vist aldrig hørt om det."
Alle derinde var 50.
Jeg sagde: "Hvem er læreren?
Jeg tror, at I skal sige det, hvis jeg spørger: "Hvem er læreren?"
Jeg tog så grundlæggende… Jeg tog Tale.
På college.
Jeg… Jeg kørte derhen med mine venner,
som tog forretningskurser eller noget.
Det, man tager. "Okay, vi ses efter Tale."
Og jeg siger stadig mange ord forkert. Det forstår jeg ikke.
Jeg siger:
"Poim." Som ingen ved.
"Poem". Ja.
P-O-E-M. Jeg siger: "Poim."
Reparer det, talekursus.
Kan jeg blive "poim"-forfatter?
Jeg har måske mange "poim"-ideer.
Ingen tager mig alvorligt. "Hør mine poims."
"Ol." Jeg siger: "Ol."
Meget sydligt.
Oil. Jeg ved ikke engang, hvordan jeg skal sige det. Til jer.
Oil. O-I-L.
Ja.
Jeg siger "Motor-ol."
"Tinfol."
Et community-college i Syden. Det bør være obligatorisk at reparere det.
De bør skrive O-I-L på tavlen,
og jeg siger bare "Ol."
"Vi ordner det.
Du kommer nok til at arbejde med det."
"Silver War."
Sådan siger jeg det.
I stedet for "Civil"
siger jeg: "Silver War."
Fordi…
Ikke? Det er måske kun mig. Jeg er ikke…
Jeg ved intet om Silver War.
Jeg ved intet om historie.
Tydeligvis, for når jeg ser historiefilm, sidder jeg på kanten af sædet.
"Hvad kommer der til at ske?"
Jeg så Pearl Harbor.
Jeg var lige så overrasket, som de var.
Jeg læser ikke.
Ja, og det betyder noget.
At læse er nøglen til klogskab, tror jeg.
Og jeg gør det ikke.
Det har indhentet mig.
Jeg vil gerne. Jeg kan lide tanken om at læse. Jeg køber endda bøger.
Men bøgerne er de fleste ord.
Og…
Det er alle bøger.
Man åbner den og: "Hvad taler du om?"
Det… Jeg mener…
Og de stopper ikke. Hver side, bare flere ord.
Hvad med et par blanke sider?
Lad mig få hovedet over vandet i to sekunder.
Mine øjne kan læse godt.
Det er min hjerne.
Mine øjne er så gode læsere.
Jeg har det dårligt, for de sidder fast på en dum hjerne.
De ser på ordene og siger:
"Fatter du intet af det, mand?
Det er femte gang, vi læser den sætning. Prøv en anden."
Fiktion, faglitteratur. Jeg ved ikke, hvad der er sandt.
Jeg læser alle bøger som sandheden. Sådan gør jeg.
Og vi har vist et stort troldmandsproblem her i landet lige nu.
Vi tog til… Vi tog til Europa sidste år.
Og forresten, på vej til… Vi fløj fra Nashville til London.
Og vi fløj… Klokken var 16.42 i Nashville.
Så som en leg, som familie, sagde jeg: "Lad os gætte, hvad klokken er i London."
Så jeg sagde 12.42.
Vores datter sagde 01.42.
Min kone gætter på 11.
Og det er det.
Ja, hun sagde ikke 42.
Og…
Jeg sagde: "Bare sig 42."
"Du ved, hvad jeg mener."
"Ja, men vis vores datter, at du ved, hvad en normal person ville sige."
Det startede et stort skænderi.
Hvis I rejser til Europa, skal I vide…
Det er det mest gamle. Meget gammelt.
Man tror, vi er gamle, og så kommer man derhen og: "Godnat.
Hvad har I lavet herovre?"
Man går rundt, og de siger: "Den bygning er fra 8."
"Du godeste."
Vi tog også til Australien.
Australien er meget langt væk.
Jeg må sige, at Jorden er større, end jeg troede.
Vi fløj i 16 timer, over 800 kilometer i timen.
Nåede det knap nok. Knap.
Vi fløj vist også den forkerte vej.
Jeg havde jetlag der.
Det var fint, for jeg vågnede tidligt.
Klokken 5.45, og jeg vågner aldrig så tidligt.
Så jeg var først i køen til morgenbuffeten.
Men jeg må sige, at når man vågner klokken 5.45,
så er middag ret langt væk.
Man vil vædde på, at det er middag, og klokken er måske 8.30.
Klokken 18: "Hvordan er folk ude?
Hvorfor går solen ikke ned?"
Det er den næste fase af mit liv. At stå tidligt op.
Vi begynder. Vi står op klokken 9.15 lidt.
Ja, I ved. Jeg har aldrig set min datter gå i skole, men tæt på.
Jeg fryser også nu, hvor jeg er gammel.
Femogfyrre. Jeg fryser. Jeg skal altid have en jakke med.
Der kan være 57 grader udenfor,
og jeg går rundt med en jakke.
Og jeg ser unge mennesker og tænker:
"Hvor er jeres jakker?"
Min krop går i stykker. Min skulder gør ondt,
fordi jeg står på scenen sådan her.
Det er skørt. Det var så dumt at begynde på det.
Havde jeg vidst, at det ville blive et stort problem,
havde jeg nok forsøgt ikke at gøre det til en vane.
Min krop kan ikke klare det her.
Og jeg tog til lægen for at få hjælp…
De talte til mig, som om jeg var en gammel bil.
"Jeg ville ikke bruge flere penge på den."
Jeg forstrakte en muskel for nylig. Det var vist i min sjæl.
Det var midt på min krop…
Jeg troede, det var foran, men: "Min ryg gør også ondt." Ikke? Så…
Hvad er der i midten?
Hvilken muskel er i midten?
Jeg vandrede og sprang fra en sten.
Tredive centimer høj.
Da jeg landede, føltes det, som jeg tror,
at blive ramt af lynet føles som.
Jeg mærkede det gennem mine negle.
Halvdelen af tiden er min lynlås ikke lynet.
Det er et ægte møntkast.
Jeg ved ikke, hvad der sker. Jeg har lynet hele mit liv.
Og nu går jeg ud:
"Okay, vi ses." Jeg går bare.
Tager bukserne af derhjemme. Let.
"I fire timer har jeg gået rundt…"
Jeg tror, at det er, fordi jeg tisser så meget længere.
Og jeg er ikke vant til denne nye gamle rytme endnu.
For i fyrrerne er der mange falske stop.
Man lærer hurtigt at tænke: "Lad os vente.
Lad os lade trafikken tynde lidt ud."
Jeg ser unge mennesker komme og gå.
"Sig til min familie, jeg er okay."
Mad er stadig… Jeg har stadig et problem med mad. Jeg…
Jeg elsker forarbejdet mad. Elsker det.
Jeg er en gård-fabrik-bord-fyr.
Jeg vil have flest hænder involveret i min mad.
Det er snart slut. Jeg kan mærke det.
Jeg kan ikke mere. Det gør ondt.
Og jeg siger til mig selv, at jeg har gjort det. Jeg…
Min trøje ville blive pensioneret fra at spise fastfood.
Jeg har gjort det hele.
Taco Bell, som jeg har smidt ud hos min nabo, så min kone ikke så det.
Jeg brugte så meget ketchup engang på en restaurant,
at en fremmed kom hen og sagde:
"Det er meget ketchup."
Ved I, hvor meget ketchup det kræver?
Han vil ikke blande sig.
Men han ser det, og konen siger: "Lad være."
"Jeg tror, at jeg bør sige noget. Jeg…
Han ved ikke, at vi alle sammen… Ingen bruger så meget ketchup."
I en McDonald's-drive-in ville min rude ikke rulle ned.
Det er universet, der siger: "Slap af."
Og jeg bekæmpede det.
Det er pinligt, for de kan se…
Jeg måtte køre forbi…
Jeg skulle åbne min dør, så den rammer højttaleren.
Så jeg måtte køre forbi.
Bilen bag mig siger: "Kører du igen?"
"Min rude ruller ikke ned."
Og jeg må åbne døren. Nu er højttaleren ved benzintanken.
Så jeg må råbe min bestilling.
Nu hører den fyr det.
Og så ser jeg på McDonald's-skærmen. De skriver det.
Fortæl kvarteret, hvad jeg bestiller.
Og så kørte jeg forbi drive-in-vinduet.
Jeg skal køre forbi det, for jeg skal åbne min dør.
Så jeg kører forbi, og de siger: "Hvor skal du hen?"
"Ingen steder." Og jeg kører forbi,
og de ser hele min krop sidde i en stol.
Det er skørt.
Hvis I aldrig har gjort det… Jeg har aldrig følt mig mere sårbar.
Man sidder der og siger: "Hej."
De ser ens fødder.
De smider det efter mig som en bjørn. Smider det.
Min familie spiser meget fastfood.
Min far sms'ede vores familie:
"Jeg har fundet en billigere Big Mac."
Han sagde: "Bestil en dobbelt cheeseburger og bed om Big Mac-sauce.
Det er billigere,
og der er ingen tredje bolle, så det er Atkins."
Sådan. Den tredje bolle er den, hvor man tænker:
"Jeg har ikke brug for en tredje."
Mine forældre bliver ældre. De er ikke vildt gamle.
Men de er på den alder, hvor hvis de snubler,
så falder de ned på jorden.
Der er bare en alder, hvor det sker.
Hvis jeg snubler… Min krop har ikke rørt jorden i 40 år.
Men for dem er det… Jeg ved ikke.
Som om overdelen siger: "Vi ryger."
Og…
Den nederste siger: "Hvad?"
Der er ikke noget: "Hov…"
De ved ikke, hvad der sker.
De kigger på én, og man siger:
"Mærker du intet af det?"
Og de rammer jorden så hårdt. Som om de faldt ned fra et tag.
Alle hører det: "Hvad sker der?"
"Mine forældre er nede!
Jeg må få dem op.
Min mor har et blåt mærke, som ikke forsvinder i to år."
Jeg går bare foran dem nu.
Jeg er som en Sherpa.
Advarer dem om terrænet, vi går ind i.
"Der kommer et lille gulvtæppe.
Et lille gulvtæppe. Når vi går ud, er der lysere end indenfor.
Ja, og brosten. Dem klarer du ikke. Så…
Læg dig ned på gulvtæppet. Jeg bakker bilen hen til bygningen."
Min mor hentede vores datter for nylig hos en ven,
og jeg sms'ede adressen.
Og hun kørte til det forkerte hus.
Hun bankede på døren. En anden bedstemor åbnede.
Det er ikke godt.
Det er som to hunde, der ser hinanden gennem et hegn.
Det bliver svært at få dem ind igen.
Min mor siger: "Er mit barnebarn der?"
Den anden siger: "Mine tre børnebørn er drenge."
Ingen løsning.
Bare to bedstemødre.
"Har du ting? Jeg har også ting."
De talte i en halv time. Det er den forkerte dør.
Jeg måtte hente min datter og finde min mor.
Og det er konerne, som holder længst i et forhold.
Hvis man ser et ældre ægtepar. 80-årige…
De er 80. Konen er bare… Hun er med.
Og hendes mand: "Hvor er vi lige nu?" Han…
Vores hjerner falder ned fra en klippe. De er…
Han er kun ude, fordi hun siger:
"Du skal gå ud, så folk ser dig lidt."
Det er som en dyrepasser, der går med en gammel gorilla.
"Lad børnene røre dig."
Alle prøver at fodre ham. "Giv ham ikke det."
"Han vil have det." "Ja, han er for dum til at vide, han ikke må få det."
Min far er altid indlagt. Han…
Han bliver opereret otte gange om året.
Han elsker det.
Lægen siger: "Du kan bare strække ud."
Han siger: "Lad os bare operere."
Han blev opereret, fordi han var afhængig af Afrin, næsesprayen.
Ja.
Jeg blev også afhængig af Afrin.
Jeg vil ærligt sige, hvis I ikke ved, hvad det er, så deltag ikke.
Noget af det bedste, jeg har deltaget i.
Da jeg brugte den, var min kone rasende. Jeg måtte skjule den fra hende.
Hun kunne høre den tre gader væk.
Et lille pust. "Hvad er det?
Jeg vil ikke leve sådan."
"Jeg arbejder for hårdt til ikke at tage Afrin i mit eget hjem."
Så min far og mor tager til lægen.
Og lægen sagde: "Bruger du Afrin?"
Og min far siger: "Nej."
Lægen sagde: "Jeg kan se, at du bruger det. Jeg sagde det bare. Så…
Hvor længe har du brugt det?" Og min far sagde: "Fem år."
Hvilket er løgn.
Og min mor siger: "Svar ærligt."
Hun siger: "Han har brugt det i 45 år."
Han brugte Afrin i 45 år.
Og til dem, som ikke ved det.
Bag på æsken står der: "Højst tre dage."
Der er ingen medicin på Jorden,
som siger, at man skal prøve i 45 år.
Jeg tænker meget på mine forældre, for verden bliver meget futuristisk.
Og ligesom dem er jeg fra 1900-tallet.
Man skal passe på folk fra 1900-tallet. Vi er gamle.
Det er så… Jeg mener, min grandtante Helen fra 30'erne…
Hun er døv.
De vidste ikke, hun var døv dengang. Lægerne anede det ikke.
De var forvirrede.
Så gode var læger dengang.
De så bare på hende og røg hende lige i ansigtet.
Det var rigtige læger. "Jeg ved ikke.
Hun er uhøflig. Så meget ved jeg."
Det, jeg så, da jeg voksede op…
Vi så… Min far er tryllekunstner.
Så vi så min far trylle på markedet i Wilson County.
Markeder er sjove. De findes stadig.
Jeg tror ikke, at regeringen kender til dem, men…
Vi prøvede forlystelser, som var på motorvejen for en time siden.
Vi så min far.
Min far tryllede.
Lige ved siden af ham
havde de et æsel, som sprang fra en vippe
ned i en pool.
Så ret svært at holde folks opmærksomhed.
Når min far siger: "Er det dit kort?"
Og alle siger: "Æslet springer fra vippen."
Det tror man ikke, at man vil se, indtil det er deroppe.
Og jeg bruger ordet "sprang" løst.
Æslerne falder fra vippen.
Men det kan man ikke skrive på skiltet.
Vil du se et æsel falde ned fra en vippe?
-Nej. -Okay.
-Og hvis han sprang? -Så kan han lide det.
Så æslet gik op ad en rampe
tolv meter op i luften.
Og det stod der, for det vil ikke springe.
Det er ikke med på det, så…
Men det er fanget, for æsler går ikke baglæns.
Jeg er ikke sikker på, at det er rigtigt, men jeg…
Jeg har aldrig set et æsel gå baglæns. Jeg har ikke kigget, men jeg tror…
På 45 år havde jeg nok set et par æsler gå baglæns.
Så æslet står der, og han sender hunden op ad rampen.
Den gør ad æslet, og æslet springer i poolen.
Og som en, der har set det, når æslet rammer vandet,
tænker man: "Vi må hellere komme væk."
Det er ikke så sjovt, som man forventede.
Det vil lyde dumt,
men man bliver overrasket over at se det, skiltet skrev, at man ville se.
PETA tog fat i det.
De stoppede det. Alle tænkte nok:
"Fair nok, det forstår vi."
Endnu en, PETA måtte stoppe.
Det var også i 1980'erne.
Jeg var i live.
Man kunne kæmpe mod en orangutang på et marked.
De havde en orangutang siddende i en boksering,
og mænd betalte for at kæmpe.
Og jeg siger mænd,
for jeg tror ikke, at én kvinde kæmpede mod orangutangen.
Man kunne sætte en orangutang i et rum med tusind kvinder,
og når de gik ud: "Kæmpede nogen mod den?"
"Det faldt os ikke ind at kæmpe."
Anbring tre mænd i det rum.
To af dem vil kæmpe mod den orangutang.
Den tredje havde startet det: "I bør kæmpe mod den orangutang."
Så mænd gik ind,
og de sagde: "Okay, vi kæmper mod orangutangen."
Og orangutangen slår dem i gulvet.
For vi har ikke internet til at søge på: "Hvor stærk er en orangutang?"
Det er mund-til-mund dengang.
Man skulle møde én, som havde kæmpet mod en orangutang.
"Men armene er tynde."
"Ja, det var også derfor, jeg gik derind."
Så PETA stoppede også det.
Ja.
Man kan sige meget om PETA, men de arbejdede i 1900-tallet.
Den første… En af de første ting, de måtte gøre, bilfabrikanterne,
før dukkerne blev opfundet, brugte de en gris i et bilvrag.
Så de sætter en gris oprejst.
Og den lille gris… Grise er kloge.
En god dag for grisen.
"Lader I mig køre bil?"
En ret sjov dag.
Han har albuen ud.
"Seriøst? Vil I lade mig køre bilen?"
Jeg ved ikke, hvad det viser. Grise har ingen hals.
Det var det, jeg voksede op med.
Jeg ser på min datter, og jeg har mere til fælles med en pilgrim.
Og pilgrimme troede på hekse.
En sidebemærkning. Jeg vil gerne sige,
at heksefasen var den hårdeste fase, som kvinder gik igennem.
Ikke for at blive seriøs,
men mange siger at stemme.
Jeg er uenig. Jeg tror, det er heks og så at stemme.
Jeg tror, det er heks, et stort hul og så at stemme.
Folk krydsede gaden et forkert sted: "Der er en heks." "Nu sker det."
De kunne være fløjet væk, men ingen af dem gjorde det.
Okay, undskyld. Det…
Jeg prøvede at få en heksevits med. Det er svært. Mange dele.
Man skal nævne pilgrimme.
Jeg tog maskinskrivning i syvende klasse.
Så…
Jeg troede, det var spild af tid.
Jeg…
Jeg tænkte: "Hvem skal taste?
Kursiv er fremtiden."
Det er derfor… Fremtiden…
Jeg ved ikke, hvad der sker. Jeg kender ikke til teknologi og AI.
Man kan ikke kende til AI og se et æsel springe fra en vippe.
Det var det ene eller det andet, og jeg så æslet, så jeg er færdig.
Hvis jeg sender en e-mail, og filen er for stor, så har jeg ingen løsning.
Mit bedste gæt er, at jeg prøver at sende den igen.
Jeg prøver… Ved I, hvor dumt det er?
Computeren siger: "Nej." Jeg siger: "Hvad med nu?"
Hoteller bliver futuristiske.
Mange hoteller, jeg bor på, når man tager et brusebad,
er det halvt glas.
Så der er åbent.
Vandet ender på gulvet.
For det er fremtiden.
De vil have vand på gulvet.
Og jeg er gammel og dum.
Vi forsøgte at holde vandet i karret.
Det var ret vigtigt, men nu…
De vil have våde gulve. Det vil de have.
De ville have intet glas, men jeg er i live,
så de tænkte: "Okay, halvt glas.
Når han kradser af, bliver det intet glas.
Gulvene er våde, afløbet er på altanen."
Da jeg begyndte at rejse, bad jeg om telefonvækning.
Det var sådan, jeg vågnede.
Jeg ringede til en mand, jeg ikke kender,
og sagde: "Vækker du mig i morgen?"
Han var den sidste, jeg talte med.
Jeg ringede til min kone og så en mand, jeg aldrig havde set.
"Lover du at vække mig i morgen?"
Vi sagde godnat til hinanden.
Ingen har fået telefonvækning i tyve år.
En fyr rejser med os.
Han er 24 år og har aldrig prøvet telefonvækning.
Vi bor på et hotel, og han ser telefonvækning på telefonen.
Han siger: "Jeg beder om vækning."
Jeg sagde: "Lad være.
Det er som et askebæger i et fly."
"Nej, jeg vil gøre det."
Okay. Så han arrangerede det.
Næste morgen ringer hans telefon. Han tager ikke telefonen.
Han ved ikke, at det er ens opgave.
Man skal tage telefonen og sige til fyren, at man er vågen.
Så fyren, som nok også er ung, tænker:
"Så må jeg hellere banke på.
Jeg har aldrig set nogen bruge tjenesten,
så det må være verdens vigtigste person."
Han går op og begynder at banke på døren.
Min ven åbner stadig ikke døren.
Så fyren går ind i rummet.
Jeg sværger, det er virkeligt.
Det er to unge, som ikke ved, hvad de laver.
Så han går ind i rummet: "Skal jeg røre ved ham?
Er det sådan, telefonvækning er?
Skal jeg røre en fyr, jeg aldrig har set, i mørket?"
Så han begynder nok at sige lyde: "Hep! Hey der! Hep!
Hep, hep!"
Og håber, at han ikke skal røre ham.
Men han måtte røre ham. Jeg sværger, det sagde han.
Han vågnede til: "Hey, kammerat.
Du skal vågne nu."
Tusind tak!
Tekster af: Mila Tempels