Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Får jag en applåd för min pappa, Nate Bargatze.
Jag älskar dig.
Tack.
Phoenix, tack så hjärtligt.
Det var så fint.
Tack.
Snällt av er.
Nu är vi här. Vi gör det.
Jaha.
Min… Jag älskar…
Jag älskar att göra stå upp.
Det jag gjorde förut, mitt sista seriösa jobb
som jag får återgå till när det här faller ihop
var att läsa av vattenmätare.
Tack.
Min yrkestitel var samma som arbetsbeskrivningen.
-"Jag är vattenmätaravläsare." -"Vad är det?"
Det ska jag tala om.
Vi läser av vattenmätare. Det är 100 % av jobbet.
Jag jobbade som det i Wilson County, Mount Juliet, Tennessee.
Jag brukade parkera bilen och gå ut i kvarteret.
Jag noterade allas vattenförbrukning i hela kvarteret.
Det var 2001. Elfte september inträffade.
Om ni är gamla nog att minnas det
vet ni att alla var rädda för fler attacker.
Även vi i Wilson County.
För efter New York skulle nästa anhalt självklart bli
Mount Juliet, Tennessee.
De kommer förgifta vårt vatten.
Så de satte oss vattenmätaravläsare
att vakta vattentankarna.
Jag vaktade. Där stod jag, ensam på en mörk åker.
Och väntade på talibanerna.
Obeväpnad och utan utbildning.
En lykta var vad vi fick.
Den gör bara så att man syns tydligare.
Jag såg knappt en meter framför mig.
För nån med ett vapen är jag en självklar måltavla.
Jag måste hålla den i brösthöjd för att se nåt.
Än i dag undrar jag… vad det var meningen att vi skulle göra.
Ringa polisen?
"Osama är här."
"Lyktorna stoppade honom inte."
"Han är i vattentanken. Vi blev förvånade. Han visste vad han gjorde."
Min fru var med mig redan då.
Hon har hållit fast vid mig länge.
Hon tog mig för förmånerna från vattenbolaget.
Vi har varit gifta i 17 år.
Tack.
Ju längre jag är gift, desto bättre förstår jag varför hon kom in i mitt liv.
Utan henne vore jag inte här. Allt det vet jag.
Jag har också blivit väldigt beroende av henne p.g.a. det här.
Jag vet ingenting om mig själv. Som…
Vilken mat jag gillar, och ogillar.
Om jag blir erbjuden att smaka på nåt måste hon rådfrågas.
"Jag tror inte det."
Jag måste konsultera henne innan jag mikrar nåt.
Som om hennes släkt hade uppfunnit mikrovågsugnen.
"Hur länge ska det här mikras?"
"Tills det är varmt."
"Men jag vet att du kan säga siffror."
"Säg bara siffrorna."
"Annars måste jag ringa mamma."
Jag sätter den på 90 minuter och går iväg.
Jag tvättar min egen tvätt.
Tackar.
Det är vad den förtjänar.
Mamma tvättade ju åt pappa
så jag trodde att alla fruar gjorde det.
Jag har alltid tvättat själv
och jag har känt att det har glömts bort i 17 år.
Min uppoffring, som inte andra män behövde göra.
En dag på hemvägen tänkte jag på det.
"Jag tänker ta upp det."
Jag tog ju inte upp det den dan.
"Det kommer nog ett tillfälle
när vi bråkar om nåt,
och jag är i underläge.
Då kan jag säga: "Jag tvättar själv!"
Då säger hon: "Grälet är över."
"Du vinner. Jag hade glömt hur bra jag har det."
Jag sitter på det i typ ett halvår.
Så blir det bråk.
Jag minns inte vad det gällde.
Det var inte tvätt i alla fall.
Jag var i underläge.
"Det här är rätt tillfälle," inser jag.
Fast jag var ledsen över att skiljas från det.
Jag tyckte synd om henne.
"Hon tror att hon kommer vinna, men snart kommer bomben."
Utan förvarning säger jag: "Jag tvättar min egen tvätt."
Såna som jag görs inte längre, liksom.
Vilken chock jag fick när nästa gräl började direkt.
Vi tvättar inte på samma sätt.
Hon läser tvättråden. Jag tvättar mattor och kostymer ihop.
Jag vet inte…. "Ska jag inte ta dina skor också?"
Tvättmaskinen står en bra bit från väggen efteråt.
"Vad mycket du stoppade in." "Och titta, nästan allt är blött."
Jag reser ju mycket.
Hon är hemma med vår dotter. Vi har en underbar dotter som ni såg.
Men jag vet att det är jobbigt för min fru.
Min fru måste vara både den snälla och den stränga föräldern.
Jag kommer hem och är jätterolig.
Eller avbryter rutinen.
Det är sånt hon säger till mig.
Jag ligger i sängen med vår dotter.
Min fru blir arg för att vi pratar. Jag pratar inte.
Men vi får skäll, som om det var mitt fel.
Jag förstår att jag borde tänka mer på konsekvenser.
Vi har en hund. Jag vill ha en till hund.
Min fru vill inte ha en till. Det är mycket jobb med två hundar.
Man måste öppna bakdörren och släppa ut två hundar.
Man stänger den, sen är de där ute.
Man är inomhus och behöver inte tänka på dem.
Sen vill de in. "Nu måste jag släppa in alla de där hundarna igen."
"En hund, två… Hundar överallt."
Jag har förstås aldrig tagit hand om vår hund men….
Två vore kul.
Vår hund sover i vår säng.
Nån sa att det inte är bra för man förlorar dominansen då.
"Vilket år tror du att det är?" frågade jag.
De är pudelkorsningar.
De är knappt ens hundar. Det är en person. De är folk.
Han tror att det är 1980 när hunden inte fick vara inomhus.
Dem måste man dominera. Man hade en varg i trädgården.
Man har gäster. "Ska vi gå ut?" "Jag avråder."
Hon är snålare än jag också.
Inte på nåt dåligt sätt. Hon släcker lampor.
Släck lyset och spara pengar.
Alla lampor släckta. Då har man kul. Tänd, hitta din sittplats.
Slå till lysknappen med nåt långt.
Sitt i mörkret och ha det ledsamt hela dan.
Men man spar många femcentare.
När jag lägger mig. "Har du släckt? Är lyset tänt? Gå upp och släck."
Om 80 år får vår dotter 37 dollar från alla femcentare vi sparat.
Okej, jag kan vara slösaktig.
Jag slänger saker när det är lite kvar på botten.
Om det typ är så här mycket ketchup kvar…
Hon häller över den gamla ketchupen i den nya.
Då har man alltid äcklig ketchup.
Tandkräm.
Jag använder den tills det är normalt mycket kvar.
Jag ska inte behöva muskler för att få ut den.
Jag tänker inte använda strykjärnet.
Hon får ut mer.
Så jag överlämnar tuben till luffaren som är min fru.
Hon skär upp den och klämmer ut allt.
Jag är gift med en gammal man från Depressionen.
Hon skulle ha klarat sig utmärkt under Depressionen.
En pizzafest är min mardröm. Jag bjuder hem folk på pizza.
"Vi måste beställa pizza."
"Hur mycket?" säger hon.
"Massor."
"Jag vill inte att pizzan tar slut."
"Ring och fråga."
"Jag kan inte ringa 40-åriga karlar
och fråga hur mycket pizza de vill ha."
De har ett… De har familj.
Ska jag ringa dem på jobbet och fråga om de åt en stadig lunch?
"Vi försöker spara så tala om exakt hur mycket pizza du vill ha."
Jag vill köpa saker utan att hon vet det
och…det är så svårt.
Om jag visste namnet på min bank kanske.
Men då måste jag fråga henne.
Jag frågar folk vilken bank de tror att jag går till.
Jag går in på banker och frågar om de har mina pengar.
Hon räddar mig hela tiden. Jag återlämnar inte saker som inte passar.
Det är pinsamt.
Det är nog samma personer i butiken. De minns mig.
"Vi visste att du inte var redo för den där tröjan."
Hon återlämnar matvaror till affären.
Ja. Mat. Jag tror faktiskt inte att man får göra det.
Hon trakasserar nog 15-åringarna där.
De är osäkra. Deras mamma kommer in: "Bananerna blev konstiga för fort."
"Du valde dem själv. Vad snackar du om?"
"Jag tänker byta dem."
"Den där damen stjäl bananer."
På väg till min bil kom en student fram till mig.
Han samlade in pengar, för naturen, eller för Jorden.
Det var naturen och Jorden.
Jag vet inte. Han använde riktiga ord. Men det var…
"Det går till Jorden." Jag sa: "Ja. Jorden har en tuff tid nu."
Han berättade vad Jorden går igenom. Föroreningar.
"Vårt vatten förgiftas."
"Inte när jag övervakar det," sa jag.
Jag tror att jag köpte ett träd.
Jag försökte ge honom kontanter men man måste betala med kort.
Så jag gav alla familje uppgifter till en främmande iPad.
Det kostade 75 dollar.
När han dragit kortet förklarade han att det var en månadsbetalning.
Ja.
"Du kan avboka det på hemsidan." "Jag förstår inte vad som händer."
"Skriv din mejl för kvittot," sa han.
Jag skrev min frus mejladress.
Hon kommer stoppa det på nolltid.
Det trädet huggs ner imorgon.
Jag ringde henne, som jag måste om jag anmäler oss till nåt.
Hon sa bara: "Jag håller på" och la på.
Hon sköter allt. Vi fick ett nytt tak utan att jag visste nåt.
Jag fick höra om taket av grannarna.
"Hur går det med det nya taket?"
"Vad snackar du om?"
"Visste du inte att ni har ett nytt tak?" "Nej."
Jag hämtade henne. "Du måste prata om det nya taket
som du inte har nämnt."
"Jag såg ut som en idiot."
I vårt bostadsområde bor vi i en återvändsgränd,
vilket är spännande, för jag växte upp på en vanlig gata…
och jag har alltid drömt om att bo i en återvändsgränd.
Man ser dem och undrar hur det är att bo där.
Vi gör sånt man kan göra.
Folk kommer åkande. "Vad gör ni här nere…"
Vilken bil som helst. "Ge dig av från vår återvändsgränd."
Vi tar ut soporna, en viss dag. Jag kommer inte ihåg vilken.
Men det är en dag.
För några veckor sen glömde vi.
Sån stress kan splittra en familj.
Hela veckan bara, "Ät ur händerna, allihop!"
Gäster måste ta med sig sitt skräp hem.
Som tur är har vi schyssta grannar som vi är goda vänner med.
Alla har riktiga jobb.
De är välutbildade.
En är managementkonsult
så han hanterar alla konsulter och…
Det är ett tufft jobb. Okej?
Många konsulter att hålla ordning på.
"Kom genast tillbaka! Du får inte konsultera här."
Han har mycket att göra.
Vår andra granne är aktuarie. Jag trodde att det var nåt med fåglar.
"Vad är det där för fågel?" sa jag.
"Jag vet inte," sa han.
"Du som är aktuarie, vet inte du det?"
Jag var på karriärdagen på min dotters skola,
och det jag gör är ju roligt,
men jag var nervös för det fanns andra där och de var smarta.
Så jag hoppades få sitta ensam. Men jag placerades med en kirurg.
Jag tror att de gjorde det med flit. För att visa barnen.
Att det gör skillnad om man läser.
Barnen kom fram.
De frågade: "Vilka ämnen använder du för komedi?"
Jag vet inte ens vilka ämnen de läser.
"Jag använder mest engelska på scenen."
"Hur länge måste man plugga för att bli kirurg?"
Han sa "54 år" eller nåt i den stilen.
"Hur länge för att bli komiker?" "Du är färdig redan nu."
"Gå ut skolan som dina föräldrar vill men sen kan du börja."
Jag hade svårt för mig i skolan.
Efter gymnasiet kom jag in på en folkhögskola.
Jag kom nätt och jämnt in på en skola som är för alla.
Jag gick där i ett år och tog inga poäng.
Många vet inte att folkhögskola
är till för de som det ska bli folk av. Liksom…
"Ni lär er hur samhället funkar."
"Vi visar er hur det ligger till."
Jag tog inga poäng för jag var tvungen att ta hjälpkurser.
Hjälpkurserna var till för folk som är i den ålder jag är i nu
som måste ta igen kunskaper som de har glömt.
Jag kom direkt dit från gymnasiet.
"Kommer du inte ihåg skolan?" "Jag kom just därifrån."
"Det verkar vara helt nytt för dig."
Alla andra var typ 50. Jag bara: "Vem är läraren?"
"Ni måste nog tala om det. Vem är läraren?"
Jag tog tallektioner. På college.
Jag åkte dit med mina kompisar
som pluggade företagsekonomi.
"Vi ses efter min tallektion."
Jag säger fortfarande många ord fel. Det är konstigt.
Jag säger: "Poim." "Poim." Ingen fattar nåt.
Poem. Ja.
P.O.E.M. Jag säger "poim".
Fixa det, tallektioner.
Tänk om jag vill bli poim-författare?
Om jag har bra "poim"-idéer?
Men ingen tar mig på allvar för jag säger "poims."
"Ol." "Ol." Super Södern.
Olja. Jag vet inte ens hur jag ska säga det. "Y'all"
"Oil." O-I-L.
Ja.
Jag säger "Motor ol".
Typ "Tinfol".
På en folkhögskola i Södern borde de åtgärda sånt.
De borde skriva O-I-L på tavlan.
Sen säger jag "Ol."
"Vi tar hand om det."
"Det kan hända att du kommer jobba med det."
"Silver war." Det är så jag säger.
Istället för "Civil".
Jag säger "Silver war". För att…
Fast det kanske bara är jag.
Jag vet faktiskt inget om "Silverkriget".
Jag vet inget om historia.
Alla historiska filmer är jättespännande för mig.
"Vad ska hända?"
Jag såg Pearl Harbor.
Jag var lika förvånad som de.
Jag läser inte.
Jag tror att det gör skillnad.
Man måste nog läsa för att bli smart.
Och… Jag gör inte det.
Det har hunnit ifatt mig.
Jag vill läsa. Jag gillar idén. Jag köper böcker,
men det är en sån väldig massa ord. Och….
I alla böcker.
Man öppnar dem. "Men hallå?"
Det… Jag menar…
Det slutar aldrig. Sida upp och sida ner. Mer ord.
Hur vore det med några tomma sidor?
Så jag kan få näsan över vattenytan?
Mina ögon kan läsa bra. Men det är hjärnan.
Mina ögon läser så bra. Synd att de hör ihop med den här dumma hjärnan.
De tittar på orden. "Fattar du inget av det här?"
"Det är femte gången vi läser samma mening."
Fakta. Skönlitteratur. Vilket är sant?
Jag läser alla böcker som sanning.
Vi har tydligen ett stort trollkarlsproblem i nuläget.
Vi var i Europa förra året.
Vi var på väg… Vi flög från Nashville till London.
Klockan var 16.42 i Nashville.
Jag sa till familjen: "Vi gissar vad klockan är i London."
Jag gissade 00.42.
Vår dotter sa 01.42.
Min fru gissade på 11.
Inget mer.
Hon sa inte 42.
"Säg 42 också,'" sa jag. Hon bara: "Du vet vad jag menar."
"Ja, men du kan väl prata som en normal person inför vår dotter."
Det ledde till ett stort gräl.
Europa är det gamlaste som finns. Det är urgammalt.
Man tror att vi är gamla. Sen kommer man dit. "Godnatt."
"Vad har ni gjort här?"
De bara: "Den där byggnaden är från år åtta."
"Milda makter."
Vi har rest till Australien också. Det är väldigt långt.
Jorden är större än jag trodde.
Flygresan tog 16 timmar, i över 800 km/h.
Vi hann nätt och jämnt.
Och jag tror att vi flög åt fel håll.
Jag hade jetlag där. Det gjorde inget. Jag vaknade tidigt.
Jag vaknade 05.45, som jag aldrig gör.
Jag var först i kön vid frukostbuffén.
Om man stiger upp 05.45 är det rätt så långt till 12.00.
Man tror att klockan är 12. Den är kanske 8.30.
Kl. 18.00. "Varför är det folk ute?"
"Varför går inte solen ner?"
I nästa livsfas ska jag stiga upp tidigt.
Jag har börjat gå upp 09.15.
Ja. Nästan i tid för att se min dotter gå till skolan.
Jag är gammal och frusen nu.
Vid 45 måste jag ta med en jacka överallt.
Det kan vara 57 grader varmt och jag går runt med en jacka.
Jag ser unga människor. "Var är era jackor?"
Min kropp förfaller. Min axel gör ont, för jag står på scenen så här.
Det var ett stort misstag att börja med det.
Om jag hade insett problemet hade jag inte gjort det till en vana.
Min kropp klarar inte det här.
Jag gick till doktorn.
De lät som om jag var en gammal bil.
"Jag skulle inte lägga mer pengar på den."
Jag sträckte en muskel. Jag tror att det var i själen.
Det var precis mitt på kroppen.
Först var det framsidan. Sen gjorde ryggen också ont.
Vad är i mitten? Vilken muskel är mitt på?
Jag fotvandrade. Jag hoppade från en sten. En låg sten.
När jag landade kändes det som att bli träffad av blixten.
Det kändes i naglarna.
Det är 50-50 om min gylf är stängd numera.
Statistiskt lika.
Jag har dragit upp gylfen hela mitt liv.
Nu sticker jag ut och säger: "Hej då, vi syns."
Hemma igen när byxorna ska av…
"Har jag gått omkring i fyra timmar…"
Kanske för att jag kissar så länge nu.
Att vara en gamling är ännu nytt för mig.
Efter 40 vet man aldrig när man är klar.
Man måste avvakta ett tag. "Vi låter trafiken tunnas ut lite."
De unga kommer och går.
"Hälsa familjen att jag är okej."
Jag har fortfarande problem med mat.
Jag älskar processad mat.
Jord-fabrik-bord är min melodi.
Så många händer som möjligt ska vara inblandade.
Det är dags att sluta. Det märks. Jag måste sluta.
Jag säger till mig själv att det är dags.
Jag har haft en lång karriär som snabbmatsätare.
Jag har gjort allt.
Jag har gömt Taco Bell-förpackningar för min fru.
Jag tog så mycket ketchup
på en restaurang att en främling kom fram till mig och sa:
"Det var mycket ketchup."
Hur mycket ketchup får man använda?
Han ville inte lägga sig i.
Hans fru sa: "Släpp det."
"Jag måste säga nåt," sa han.
"Han fattar inte att vi alla… Ingen tar så mycket ketchup."
Jag var på en drive-through och rutan åkte inte ner.
Universum sa åt mig att sluta!
Men jag kämpade emot.
Det är pinsamt. Det syntes
för jag måste köra förbi… Jag måste öppna dörren
och då skulle den slå i högtalaren.
Jag fick köra fram lite.
De bakom mig sa: "Ska du åka?"
"Vindrutan åker inte ner."
Jag måste öppna dörren. Högtalaren är vid bensintanken.
Jag måste skrika min beställning. Nu hör han det.
På skärmen syns allt. Alla runt omkring vet vad jag beställer.
Sen måste jag köra förbi deras lucka så jag kan öppna bildörren.
Där åker jag. "Vart ska du?" undrar de.
"Ingenstans." Jag kör förbi.
Och de ser hela mig, sittande i bilsätet.
Det var hemskt. Jag har aldrig känt mig så utsatt nånsin.
Där sitter de. "Hej," säger man.
De ser ens fötter.
De slängde maten på mig som om jag var en björn.
Vår familj äter mycket snabbmat.
Min pappa messade:
"Jag vet hur man får en Big Mac billigare."
"Beställ en dubbel cheeseburgare och be om Big Mac-sås."
"Det är billigare, och mindre bröd så det är Atkins."
Det är smart. Den tredje brödskivan är inte oumbärlig.
Mina föräldrar åldras. De är inte supergamla,
men de är så pass gamla att om de snavar, ramlar de omkull.
Det händer i den åldern.
På 40 år har min kropp inte vidrört marken efter att jag snavat.
Men för dem är det…
Överkroppen tror att de är på väg nånstans. Och…
Benen bara: "Vadå?"
De säger inte "hoppsan."
De fattar inte vad som händer.
De tittar på en och man bara: "Slog du dig inte?"
De träffade marken så hårt som om de fallit ner från ett tak.
Alla hör det. "Vad händer?" "Mina föräldrar har fallit!"
"Jag måste få upp dem."
"Mamma fick ett förskräckligt blåmärke."
Jag går före dem nu.
Jag är som en sherpa.
Jag berättar för dem om terrängen.
"Snart kommer en liten matta."
"Utomhus kommer det att vara lite ljusare."
"Och kullersten. Det klarar inte ni."
"Lägg er på mattan."
"Jag ska backa in bilen i huset."
Mamma skulle hämta vår dotter hos en vän.
Jag messade adressen. Hon körde till fel hus.
Hon knackade på. En annan farmor öppnade.
Det här är inte bra.
Som två hundar som ser varandra genom ett staket.
Det blir svårt att få in dem igen.
"Är mitt barnbarn här?" sa mamma. "Jag har tre barnbarn," sa damen.
Ingen lösning.
Bara två farmödrar.
"Har du grejer? Jag har grejer."
De pratade i 30 minuter. Fel dörr.
Jag måste hämta min dotter och hitta mamma.
Fruar bevarar fattningen längst i ett förhållande.
Om du ser ett gammalt gift par, typ 80 år…
Frun är den som har koll.
Maken bara: "Var är vi nu?"
Våra hjärnor faller från en klippa.
Han har bara gått ut för att hon tjatade på honom.
Som en djurskötare med en gammal gorilla.
"Låt barnen klappa dig."
Alla försöker mata honom. "Ge honom inte det."
"Han vill ha det." "Ja, men han får inte äta sånt."
Pappa åker in på sjukhus hela tiden.
Han opereras åtta gånger om året.
Han älskar det.
Doktorn bara: "Det räcker om du stretchar."
"Operation, tack," säger pappa.
Han opererades för att han var beroende av nässprej… Ja.
Jag blev också beroende av nässprej.
För de som inte vet vad det är,
börja inte med det.
Det är nåt av det bästa jag varit med om.
Min fru var ursinnig. Jag måste gömma det för henne.
Hon hörde det på långt håll. Bara en liten puff. "Vad var det?"
"Jag vägrar leva så här."
"Får jag inte använda nässprej i mitt eget hem?"
Pappa och mamma gick till doktorn.
Doktorn sa: "Använder du nässprej?" "Nej."
"Jag ser att du använder det." "Jag sa just det. Så…"
"Hur länge har du använt det?" "Fem år." Vilket är lögn.
Mamma bara: "Säg som det är."
"Han har använt det i 45 år."
Han använde nässprej i 45 år. Bara som jämförelse,
enligt baksidestexten ska man använda det i max tre dar.
Ingen medicin rekommenderas att användas i 45 år.
Jag tänker mycket på mina föräldrar för världen är så futuristisk.
Jag är från 1900-talet, som de.
Akta er för 1900-talsfolket. Vi är gamla.
Min gammelfaster Helen är från 30-talet. Hon är döv.
Ingen märkte det först. Läkarna visste inte.
De var förbryllade. Så bra var läkarna på den tiden.
De tittade på henne, medan de rökte.
Riktiga läkare. De bara: "Hmm. Hon är oförskämd ska jag säga."
De saker jag såg som barn…
Pappa är trollkonstnär.
Vi såg pappa trolla på Wilson County-marknaden.
Marknader är så trevliga. De förekommer ännu.
Jag tror inte att regeringen känner till dem, men…
De smäller upp åkattraktionerna på nolltid.
Vi tittade på pappa.
Pappa trollade.
Precis bredvid,
hade de en åsna som hoppade från en trampolin ner i en pool.
Den stal uppmärksamheten.
"Är det här ditt kort?" sa pappa.
De bara: "Åsnan ska hoppa från trampolinen nu."
Man tror inte att man vill se det förrän den är där uppe.
Ordet "hoppa" är att ta i.
Åsnorna faller snarare ner.
Men det kan man inte skriva på skylten.
"Vill du se en åsna falla från en trampolin?"
Nej? Okej.
Om han hoppar är det frivilligt.
Åsnan gick uppför en ramp, 15 meter upp i luften.
Sen stod den där, och ville inte hoppa.
Den var inte med på det.
Men åsnor kan ju inte gå baklänges.
Jag är inte 100 % säker men…
Jag har aldrig sett en åsna gå baklänges.
På 45 år borde jag väl ändå ha sett det nån gång.
I alla fall, där står åsnan. Hunden skickas upp.
Den skäller på åsnan och åsnan hoppar i poolen.
Och när åsnan träffar vattnet, tänker man: "Vi borde nog gå."
Det är inte lika kul som man trodde.
Det låter dumt, men man är faktiskt förvånad
fast det stod på skylten vad som skulle hända.
Djurskyddsföreningen fick veta det.
De stoppade det. Alla tänkte nog: "Det var rätt."
Djurskyddsföreningen stoppade nåt mer. Också på 80-talet.
Jag levde då!
Man kunde slåss mot en orangutang på en marknad.
De hade en orangutang som satt
i en boxningsring och män betalade för att möta den.
Jag säger män, för jag har svårt att tänka mig en kvinna boxas mot den.
Om en orangutang är i ett rum med tusen kvinnor
och sen frågar man: "Boxades nån mot den?"
"Tanken slog oss aldrig."
Placera tre män i rummet.
Två av dem slåss mot orangutangen.
Den tredje var han som föreslog det.
Män gick in dit. "Vi ska slåss mot orangutangen."
Orangutangen knockade alla.
Vi hade inget internet. Hur stark är en orangutang?
Vi hade bara muntlig information. Vi måste fråga nån med erfarenhet.
"Den har smala armar" säger man. "Ja, det var det som fick mig att gå in."
Djurskyddsföreningen stoppade det också.
Djurskyddsföreningen gjorde faktiskt bra saker på 1900-talet.
En av de första sakerna de tog itu med var biltillverkare.
Innan krockdockor uppfanns användes grisar istället.
Grisen placerades upprätt.
Grisar är smarta.
En bra dag för grisen.
"Ska jag få köra bil?"
Ganska rolig dag.
Armbågen i fönstret.
"Är det sant? Ska jag få köra?"
Vad ska testet visa? Grisar har inga halsar.
Det var under min livstid. När jag var barn.
Jag ser på min dotter. Jag har mer gemensamt med pilgrimsfäderna.
Och de trodde på häxor.
Apropå det vill jag säga
att häxfasen nog var den tuffaste fasen för kvinnorna.
Jag vet att många anser att det var rösträtten.
Men nej. Först häxjakter, sen röstningen.
Och det är ett stort gap däremellan.
Om man inte såg sig för sa alla "Där är en häxa!"
På henne bara!
De kunde ha flugit iväg, men det gjorde de aldrig.
Okej, förlåt. Jag försökte få in ett häxskämt. Det är komplicerat.
Många komponenter.
Pilgrimsfäderna måste nämnas.
Jag gick på maskinskrivning i sjuan. Det var så…
Slöseri med tid trodde jag.
För jag tänkte: "Vem kommer att skriva maskin?"
"Skrivstil är framtiden."
Framtiden… Jag vet inte vad som… Jag kan inget om teknik.
Jag vet inte vad AI är. Men jag har sett en åsna hoppa från en trampolin.
Man kan inte få båda delarna. Jag såg åsnan.
Om jag ser meddelandet "Filen är för stor" är jag rådvill.
Jag försöker bara skicka den igen.
Vet ni hur dumt det är?
Datorn bara: "Nej." Och jag bara: "Nu, då?"
Hotell blir mer futuristiska.
På många hotell där jag bor har de duschar
med en halv glasdörr.
Det är öppet. Det kommer vatten på golvet.
För det är framtiden.
De vill ha vatten på golvet.
Och jag är gammal och dum.
Vi försökte verkligen hålla vattnet på plats.
Det ansågs rätt så viktigt, men nu vill folk ha golven våta.
Duschdörrar är ute, men jag finns ju.
De bara: "Okej, vi tar en halv dörr."
"När han är borta skippar vi dörrar helt. Vattnet kan rinna av från balkongen."
På resor brukade jag beställa väckning.
Det var så jag kom upp.
Jag fick ringa en främling.
"Väcker du mig imorgon?"
Kvällens sista samtal.
Först ringde jag min fru, sen en helt okänd person.
"Lovar du att väcka mig?"
Vi sa god natt.
Ingen beställer telefonväckning längre.
En kille i vår grupp är 24 år, och har aldrig beställt väckning.
På hotellet såg han tjänsten på telefonen.
"Jag ska beställa väckning." "Gör inte det," sa jag.
"Det är som ett askfat på ett flygplan."
"Jo, jag vill."
Han beställde det.
Nästa morgon ringde det men han svarade inte.
Han visste inte att man måste det.
Man måste tillkännage att man är vaken.
Den som ringer är nog en ung person.
"Nu måste jag knacka på dörren."
"Ingen har använt tjänsten förut."
"Det är nog en extremt viktig person."
Han går upp och knackar på.
Min kompis öppnar inte.
Så killen går in i rummet.
Jag svär att det är sant.
Ingen av dem vet vad de ska göra.
Han går in. "Måste jag röra vid killen?"
"Ingår det i väckningen?"
"Måste jag röra vid en främling i mörker?"
Jag antar att han förde lite oväsen. "Hallå!
"Hepp."
I hopp om att slippa röra vid honom.
Men det måste han. Min kompis väcktes av att han blev puttad på. "Hej på dig!"
"'Dags att vakna."
Tack ska ni ha!
Undertexter: Anna Norman