Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- מבוסס על הספר "27 לילות"‬ ‫מאת נטליה זיטו -‬
‫- יצירה בדיונית בהשראת אירועים אמיתיים. -‬
‫הם מאחרים.‬
‫כמעט עשר דקות.‬
‫מטומטמים.‬
‫אני הולכת.‬ ‫-תירגעי.‬
‫אני רגועה, אולגה.‬ ‫-בסך הכול אמרתי שעדיף לחכות פה.‬
‫הנה הם.‬
‫לקחתי אותו. תודה.‬
‫לילה טוב.‬
‫שלום, דניאל.‬ ‫-מה נשמע?‬
‫מה שלומך?‬ ‫-אני מרים, הבת של הגברת.‬
‫אני הבת השנייה שלה, אולגה.‬
‫איך יעבוד המבצע?‬ ‫-"המבצע"?‬
‫כן, ההליך. אני לא יודעת איך לקרוא לזה.‬
‫הגברת יודעת מה עומד לקרות?‬
‫היא יודעת שאתם באים אליה.‬
‫היא לא יודעת לאן היא הולכת.‬
‫היא יודעת שתעשו לה כל מיני בדיקות.‬
‫קצת מאוחר, לא?‬
‫תקשיבו.‬
‫אני לא רוצה שיהיה לה רע,‬
‫וגם לא שלי יהיה רע.‬ ‫-תני להם לדבר, מירי.‬
‫תקשיבי, גברת,‬ ‫אם המטופלת תתנגד או תהיה תוקפנית,‬
‫לפעמים צריך לנקוט אמצעים.‬
‫איזה סוג של אמצעים?‬
‫תרופות הרגעה, למשל.‬
‫עדיף לא לקבל החלטה כזאת מולה.‬
‫נכון. בדרך כלל אנחנו מחליטים על קוד.‬
‫סימן,‬
‫שיסמן לנו ברגע שתהיו מוכנות שנסמם אותה.‬
‫מחיאת כפיים?‬
‫משהו שלא ימשוך את תשומת לבה של המטופלת.‬
‫מחווה או סיסמה.‬
‫"מעיל".‬
‫"מעיל"?‬
‫נוכל להגיד לה, "תלבשי מעיל".‬
‫עדיף לבחור משהו קצר.‬
‫"זה לטובתך."‬
‫הסיסמה. "זה לטובתך."‬
‫"זה לטובתך"?‬ ‫-זה יכול לבלבל.‬
‫תציעי משהו אחר.‬
‫נשתמש בסיסמה הזאת.‬
‫כן?‬ ‫-כן.‬
‫בסדר.‬
‫כן.‬
‫תחתמי פה, בבקשה.‬
‫דליה, מה העניינים?‬
‫בסדר.‬
‫עם אמא שלי.‬
‫מה אפשר להגיד? היא מחזיקה מעמד.‬
‫היא ערה?‬
‫היא תמיד ערה בשעה כזאת.‬
‫את תיתני לנו להיכנס?‬
‫טוב,‬
‫את תיכנסי?‬
‫לכי.‬
‫אני אבוא איתך.‬
‫ארזת את התיק שביקשתי?‬ ‫-אני אביא אותו.‬
‫אני אחכה בחוץ.‬
‫אני כבר מוכנה.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫טוב, נלך?‬
‫כבר לחצתי.‬
‫מי זה?‬
‫למה כל המהומה הזאת?‬
‫היא הגיעה.‬
‫אין מקום לכולנו.‬
‫יש, אמא.‬
‫לא. עד 300 ק"ג.‬
‫אתה בטח שוקל שמונים.‬
‫פחות או יותר.‬
‫ואת?‬ ‫-אמא!‬
‫זה כבר בערך מאתיים ק"ג.‬
‫אתם תרדו במדרגות.‬
‫בסדר.‬
‫גברתי?‬ ‫-תרדו במדרגות.‬
‫לאן אתן לוקחות אותי?‬ ‫-את יודעת לאן, אמא. לעשות כמה בדיקות.‬
‫בשעה כזאת?‬ ‫-אנחנו עושות את זה לטובתך.‬
‫הכול בסדר?‬ ‫-כן, כן.‬
‫מה שלומנו?‬ ‫-לא קרה כלום.‬
‫העגילים האלה שלי?‬
‫כן, נתת לי אותם מזמן, אמא.‬
‫זוכרת שכשהיית קטנה‬ ‫והתנהגת לא יפה, שיקרת לי,‬
‫הייתי מושכת לך באוזן?‬
‫אמא, בבקשה! זה לטובתך!‬
‫על מה את מדברת, מטומטמת?‬ ‫-זה לטובתך!‬
‫על מה את מדברת, מטומטמת?‬ ‫-תפתחו את הדלת!‬
‫תעזבי אותי!‬ ‫-תפתחו!‬
‫תעזבי אותי, אמא!‬
‫לא! תגידי לי את האמת!‬
‫כואב לי!‬ ‫-תגידי לי את האמת!‬
‫תירגעי, גברת.‬
‫מה את...? איי! אבל...‬
‫בדיוק. לאט, לאט. בדיוק. בואי נשב.‬
‫לזה לא ציפיתי.‬
‫כדי שהנסיעה תהיה יותר רגועה.‬
‫על מה את מדברת, מתוקה?‬ ‫-הכול בסדר.‬
‫זה לטובתך, אמא.‬
‫לטובתך.‬ ‫-בואי. בדיוק. תירגעי.‬
‫בואי נלך.‬ ‫-דניאל, מה אמרת להן?‬
‫כלום, גברת.‬
‫תגידו לדליה שהקציצות הולכות...‬
‫למקפיא!‬
‫- אמבולנס -‬
‫הגענו. מכאן.‬
‫רק עוד קצת. הנה. לאט, לאט.‬
‫לאט.‬ ‫-לאט.‬
‫בדיוק.‬
‫מה זה? איפה אנחנו?‬
‫תוכלי לנוח פה.‬
‫אני לא אישאר פה אפילו לילה אחד.‬
‫- 27 לילות -‬
‫בוקר טוב.‬
‫קסארס.‬ ‫-בוקר טוב.‬
‫זאת העוזרת החדשה.‬
‫זה המומחה שלנו. הוא קיבל את התיק של הופמן.‬
‫הופמן, כן.‬
‫לאנדרו קסארס.‬ ‫-אלחנדרה קונדה.‬
‫יופי, עשינו היכרות. מה לעשות עם המומחה?‬
‫קפה עם סוכר?‬
‫כן.‬ ‫-לא, תני לי.‬
‫רוצה?‬ ‫-לא, תודה.‬
‫אז מה נעשה, אלחנדרה?‬
‫"נשביע..."‬ ‫-נשביע אותו.‬
‫קבלת האישומים. ואז?‬
‫אני אספק למומחה את התיק‬ ‫בכל פעם שהוא יצטרך.‬
‫מושלם.‬ ‫-מושלם.‬
‫כן, בעצם, הייתי מעדיף שקודם...‬
‫טוב, קודם כול, לשתות את הקפה.‬
‫ואז אני אלמד את המקרה באופן אישי,‬
‫ורק אז אשווה אותו לתיק.‬
‫מר בולוניה, קסארס פה‬ ‫כדי להישבע בתיק של הופמן.‬
‫כן, בשביל זה אני פה. מה נשמע?‬ ‫-בסדר.‬
‫יש לך רגע?‬ ‫-כן.‬
‫השופט בולוניה הוא...‬ ‫-אל תמרח את זה, בסדר?‬
‫אתה מקבל הוצאות לשבוע.‬ ‫אם זה ייקח יותר, זה על חשבונך.‬
‫אה, זה חדש.‬ ‫-כן, אני צריך את הדוח תוך שבוע.‬
‫קשה.‬ ‫-זה מקרה טיפוסי של אי שפיות.‬
‫לא יותר משבועיים.‬ ‫או שהיא משוגעת או שלא, נכון?‬
‫או שהכול מסודר אצלה, או שלא.‬ ‫-כן, הבנתי.‬
‫תקשיב,‬
‫אני רוצה למנות אותך לעוד חוות דעת,‬ ‫אתה מבין? אבל בזמן האחרון...‬
‫כן, שמתי לב שלאחרונה‬ ‫הגורל לא כל כך לטובתי. נכון?‬
‫אתה פשוט... לוקח את הזמן.‬
‫אישה בת 83, מאובחנת‬ ‫עם דמנציה פרונטו-טמפורלית.‬
‫טוב, הבנות טוענות שהיא חוגגת בלי הפסקה,‬
‫לוקחת מאהבים עם כוונות מפוקפקות,‬ ‫בלה, בלה, בלה.‬
‫הזקנה בזבזה את ההון המשפחתי‬ ‫על השקעות מפוקפקות‬
‫עד שהיא אושפזה.‬
‫כעבור 27 ימים, היא הצליחה לצאת מהמרפאה,‬
‫והבית שלה הפך שוב למוקד מסיבות.‬
‫הבנות, מתוך דאגה לאמא שלהן,‬ ‫מבקשות לאשפז אותה מחדש.‬
‫נראה לי הגיוני.‬
‫טוב, אנחנו ניכנס פה לשטח...‬
‫איזה שטח?‬
‫לא, אני פשוט מעדיף להשתמש...‬
‫נכון, בשאלון שלך וכל זה.‬ ‫היא בת 83, אתה מבין?‬
‫אנחנו במרוץ נגד השעון.‬
‫סליחה, אני המומחה שבא לפגוש את גברת מרתה...‬
‫גברת מרתה. קומה אחרונה.‬
‫תודה.‬
‫בבקשה.‬ ‫-תודה.‬
‫בוקר טוב.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫קחי את הארגז הזה.‬
‫אני מצטערת, הגברת לא תוכל‬ ‫לפגוש אותך היום. היא לא מוכנה.‬
‫אני יכול לחכות לה.‬ ‫-לא היום.‬
‫אתה צריך סבלנות.‬
‫היא הייתה מבודדת הרבה לילות.‬
‫ייקח לה קצת זמן להתאושש.‬
‫אתה עורך דין, נכון?‬ ‫-לא.‬
‫אבל באת לחקור אותה.‬
‫לא, באתי לראיין אותה. אני המומחה.‬
‫אנחנו מסודרים.‬ ‫-טוב.‬
‫ובצד של מי אתה?‬
‫לא, אני לא מומחה מטעם אחד הצדדים.‬ ‫בית המשפט שלח אותי. אני חסר פניות.‬
‫חסר פניות. יש דבר כזה?‬
‫אני מנסה.‬
‫ברנרדו חירבס.‬
‫לאנדרו קסארס.‬
‫אני אלווה אותך, אדוני.‬
‫אתה יודע מי זאת מרתה הופמן?‬
‫לא, כבר אמרתי שלא.‬
‫אני לא עיתונאי ולא בלש. אני מומחה.‬
‫הכרתי את מרתה כשהיא התאלמנה.‬
‫היא הגיעה לגלריה שעבדתי בה.‬
‫הצעתי לה ציורי נוף, אתה יודע.‬ ‫ציורים לציבור הכללי.‬
‫היא הסתכלה אליי מעל המשקפיים שלה‬ ‫ושאלה, "אני נראית לך מטומטמת?"‬
‫היא חיה בפריז בשנות החמישים,‬
‫בדירה יותר קטנה מחדר המדרגות הזה.‬
‫כדי לאכול, היא הייתה הולכת‬ ‫למאהב שלה לשעבר, אנדרה גידה.‬
‫מרתה רקדה מהבוקר עד הלילה.‬
‫פעם היא הלכה לאודישן. היו שם 300 בחורות.‬
‫רק שתיים עברו את השלב הראשון,‬ ‫מרתה ובחורה מגרמניה.‬
‫ללקח להם שבוע לבחור אותן.‬
‫אבל הגרמניות תמיד מנצחות,‬ ‫והיא לא הייתה יוצאת מהכלל.‬
‫אתה יודע מי הייתה הגרמנייה?‬ ‫-לא.‬
‫פינה באוש.‬
‫אתה לא יודע מי זאת פינה באוש?‬
‫לא נראה לי.‬ ‫-תחזיק.‬
‫רקדנית מופלאה.‬
‫הסיפור הזה בדרך כלל מרשים אנשים.‬ ‫במקרה הזה, כנראה שלא.‬
‫מרתה הייתה חסרת כול,‬ ‫והיא כבר הייתה מדהימה.‬
‫היא הבינה באמנות.‬
‫זהירות.‬ ‫-היא תמיד הייתה מדהימה.‬
‫הלוואי שהיה לי‬ ‫חצי מהאנרגיה שלה. זה לא ייאמן.‬
‫ואז היא התחתנה עם הופמן, והם בנו אימפריה.‬
‫אבל עמוק בלב, מרתה נשארה הרקדנית ההיא.‬
‫ואז היא התאלמנה,‬
‫ונולדה מחדש, גלגול של אותה אישה בוהמיינית.‬
‫אבל עשירה בטירוף.‬ ‫-בגלל זה היא אושפזה.‬
‫הן מקנאות בחופש של הזקנה.‬
‫מה דעתך?‬
‫בעיקרון, אין לי דעה.‬
‫תראי מי פה.‬ ‫-בטח יש לך דעה.‬
‫בואי מפה.‬
‫לא. כרגע לא.‬
‫אתה יכול ללכת.‬ ‫אנחנו נביא את המכונית. נתראה בחוץ.‬
‫חכי.‬
‫אני מצטערת.‬ ‫אמא שלי אולי נתנה לך את זה, אבל זה שלי.‬
‫דניאל, בבקשה, קח את זה למעלה.‬
‫כן, אני לאנדרו קסארס.‬
‫בית המשפט שלח אותי,‬ ‫בנוגע למקרה של מרתה הופמן.‬
‫היא בטח אמא שלך.‬
‫סליחה, אתה המומ...?‬
‫עשית את זה בכוונה, מרים. את משחקת מלוכלך.‬
‫את חושבת שאין לי מה לעשות, אמא?‬
‫את שולחת אליי אנשים‬ ‫בשעות שאני לא פעילה בהן.‬
‫בית המשפט שלח אותו.‬ ‫אני לא יודעת מתי את פעילה. עכשיו 11.‬
‫סליחה, אני...‬ ‫-זה הבחור שמינו לתיק שלי?‬
‫כן. אני לאנדרו קסארס.‬
‫תתקרב לאינטרקום.‬
‫בסדר.‬ ‫-מה את חושבת, דליה?‬
‫הוא נראה כמו כומר.‬ ‫-כן.‬
‫תחזור ביום שני, בבקשה.‬ ‫-בסדר גמור.‬
‫כומר סקסי.‬
‫קסארס, נכון? אפשר דקה מזמנך?‬ ‫-כן.‬
‫מאז שהיא השתחררה מהמרפאה,‬ ‫החברים שלה חזרו לשרוץ שם כמו זבובים.‬
‫פגשתי אחד מהם.‬ ‫-חירבס. איש רע.‬
‫הוא רודף את אמא שלי כבר עשר שנים.‬
‫הוא בטח סיפר לך‬ ‫את הסיפור ההזוי על פינה באוש.‬
‫הוא סיפר לך?‬ ‫-כן.‬
‫פינה באוש לא חיה בפריז בשנות החמישים.‬ ‫תבדוק באינטרנט. הכול כתוב שם.‬
‫כן, אבל שוב, לא בשביל זה באתי.‬
‫זה שעון פאטק פיליפ משנת 1937.‬
‫אתה יודע מה זה?‬ ‫-לא.‬
‫הוא היה‬
‫אצל הבחור שעושה משלוחים‬ ‫בחנות שליד הבניין של אמא שלי.‬
‫היא נתנה לו אותו.‬
‫תאכל.‬
‫בסדר.‬
‫מתברר שהבחור ישב בכלא על הונאה.‬
‫הוא אמר לאמא שלי‬ ‫שהוא רקדן באיזו להקה אירופאית.‬
‫נתתי לו 500 דולר, וקיבלתי אותו בחזרה.‬
‫את השעון. קיבלתי את השעון בחזרה.‬
‫בשנים האחרונות,‬
‫אמא שלי לא מבינה מה הערך של דברים.‬
‫טוב, מה אני יכולה להגיד?‬
‫אחותי ואני בדקנו אלפי אפשרויות‬ ‫לפני שנאלצנו לאשפז אותה.‬
‫כשאת אומרת "נאלצנו לאשפז", למה את מתכוונת?‬
‫זאת אומרת, זאת החלטה‬ ‫שאמורה להתקבל על ידי איש מקצוע.‬
‫בדיוק. לזה התכוונתי.‬
‫אמא שלי היא אישה חכמה מאוד.‬
‫היה לנו קשה להשלים עם זה שהיא מאבדת את זה.‬
‫כואב מאוד להשלים עם ההתדרדרות הזאת.‬
‫היא השתחררה מהמרפאה,‬
‫אבל צריך שאנשים באמת אכפת להם ממנה‬
‫יטפלו בה וישמרו עליה.‬
‫אמא שלי יצאה‬ ‫עם מישהו שהיה צעיר ממנה ב-35 שנה.‬
‫הם תכננו להתחתן.‬
‫עוד אוכל חינם.‬
‫במרפאה טיפלו בה טוב. היינו יותר רגועות.‬
‫יצירה של דאלי נעלמה מהבית של אמא שלי.‬ ‫אתה יודע מי זה דאלי?‬
‫כן, אני מכיר את דאלי.‬
‫טוב, אז חסר לנו דאלי.‬
‫היצירה מוערכת בסכום מכובד.‬
‫את יכולה לתאר לי‬
‫את השינויים הבולטים ביותר‬ ‫שראית אצל אמא שלך בזמן האחרון?‬
‫טוב, זה פחות או יותר‬ ‫מה שסיפרתי לך לפני רגע, כן?‬
‫כן, ודאי.‬
‫חוץ מזה, אני מניחה‬ ‫שקראת את הדוחות של ד"ר נרוואחה,‬
‫אחד מהנוירופסיכיאטרים המובילים במדינה.‬
‫הוא הורה על האשפוז שלה.‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-עובד.‬
‫יש לך תוכניות?‬
‫אני צריך לעבוד.‬
‫מה קרה?‬
‫בשעה כזאת, עדיף שתירגע קצת,‬ ‫תצא מהבית, תלך לקולנוע.‬
‫כן. לא. ביום אחר. ביום אחר, אבא.‬
‫יש בעיה שאני יכול לעזור לך איתה?‬
‫לא, אתה לא יכול. קיבלתי תיק די מוזר.‬
‫תפתור את זה מחר.‬
‫זה בסדר, אבא. נלך ביום אחר, בסדר?‬
‫לא, יהיה טוב אם מדי פעם תצא קצת, אתה מבין?‬
‫כל עוד אנחנו חולקים אותו חלל,‬ ‫נוכל להחליט על משמרות.‬
‫אה, בסדר. אתה צריך...?‬
‫יש לי דייט.‬
‫בסדר.‬
‫כן. אתה רוצה שאלך עכשיו?‬
‫כן.‬
‫בסדר.‬
‫את פה כל כך מאוחר?‬
‫כן, התעכבתי בעבודה.‬
‫בסדר.‬
‫אני אשתה קפה ואלך.‬ ‫-בסדר.‬
‫אתה צריך משהו?‬ ‫-לא, לא. לא בשעה כזאת.‬
‫באתי להציץ בתיק של מרתה הופמן.‬
‫קראתי אותו.‬
‫באמת? ראית ש...‬ ‫-הסריקות לא שם.‬
‫כן.‬
‫זה נראה לי מוזר.‬
‫כן.‬
‫אתה לא רוצה לדבר‬ ‫עם הנוירופסיכיאטר שהורה לאשפז אותה?‬
‫כן, למעשה, אין דבר כזה "נוירופסיכיאטר".‬
‫ד"ר נרוואחה הוא‬ ‫גם נוירולוג וגם פסיכיאטר. כן.‬
‫כן.‬
‫טוב, אתה רוצה לשאול אותו‬ ‫על סמך מה הוא אשפז אותה?‬
‫קומי, מרתה. כבר 11.‬
‫בוקר טוב.‬
‫אני לא אמורה להיות פה.‬
‫קיבלת מרשם מנרוואחה.‬
‫ממי?‬ ‫-תהיי ילדה טובה, בסדר?‬
‫בטח. אני אוהבת כדורים.‬
‫עכשיו נאכל משהו,‬ ‫כדי שתוכלי לפגוש את החברים שלך בחצר.‬
‫מה?‬
‫המטופלים האחרים‬ ‫שתחלקי איתם את החוויה הזאת.‬
‫ויותר מאוחר יש לנו סדנאות בחירה.‬
‫אני בוחרת לא ללכת.‬
‫התעוררת מרדנית?‬
‫אני צריכה להתקשר למישהו.‬
‫את רוצה לדבר עם אחת מהבנות שלך?‬
‫עם השובות שלי? לא, תודה.‬
‫אני מבינה, מתוקה.‬
‫אבל ד"ר נרוואחה לא מאשר‬ ‫סוג אחר של תקשורת, בסדר?‬
‫אולי נתכונן, מרתיטה?‬
‫למה את מדברת אליי כמו אל ילדה קטנה?‬
‫סליחה. לא שמתי לב שאני מדברת אלייך ככה.‬
‫מה שמטריד אותם הם ההבדלים התרבותיים.‬
‫כן, כן.‬ ‫-נכון.‬
‫כי יש להם הכול.‬ ‫-את צריכה משהו?‬
‫תחזרי לחדר, גברת.‬
‫מרתה.‬
‫גברת.‬
‫בוקר טוב.‬
‫גברת.‬
‫מרתה?‬
‫גברת?‬
‫היי.‬
‫סליחה.‬
‫סליחה, חוליו.‬
‫בואי, מרתה.‬
‫תודה על החברה החמימה.‬
‫אני ארצ'י. קודם קראו לי אריאל.‬ ‫פה קוראים לי ארצ'י.‬
‫אתה רוצה לספר לנו‬ ‫מה קורה איתך בזמן האחרון?‬
‫הסיפור עם הדרור?‬ ‫-עוד פעם?‬
‫הדרור, כן.‬ ‫-קדימה.‬
‫זה דרור ש...‬
‫יש קן על החלון,‬
‫ונולד שם דרור.‬
‫ואז הם לקחו משם את הקן.‬
‫ולא אהבת את זה?‬ ‫-לא.‬
‫לא.‬ ‫-טוב, תוכל לספר לנו אחר כך, בסדר?‬
‫מי עוד רוצה‬ ‫להציג את עצמו בפני מרתה? איסבל?‬
‫זאת אני.‬
‫אני בת 46.‬
‫היה לי יום הולדת פה.‬
‫הגעתי לפני שישה חודשים.‬
‫אני דו-קוטבית, ופעם היו לי התקפי חרדה,‬ ‫אבל אני כבר מרגישה יותר טוב.‬
‫כן, איסה, הרבה יותר טוב.‬
‫אבל כמו שאנחנו תמיד אומרות,‬ ‫את לא רק דו-קוטבית.‬
‫את מורה, למשל.‬
‫מורה לגאוגרפיה בכיתות ט' ו-י'.‬
‫טוב מאוד.‬
‫חוליו?‬
‫רוצה לספר לנו מה קורה איתך בזמן האחרון?‬
‫לפעמים חוליו רוצה לדבר, ולפעמים לא.‬
‫חוליו שומע קולות.‬ ‫-מה הם אומרים לך? ספר לנו.‬
‫הוא שומע קולות.‬
‫רפא, אתה יכול לשבת?‬
‫נעזוב אותו בשקט. הוא יספר כשיתחשק לו.‬
‫טוב, מרתה,‬
‫ספרי לנו קצת על עצמך.‬
‫אני לא אמורה להיות פה. כלאו אותי שלא בצדק.‬
‫זו תחושה הגיונית,‬ ‫כאילו שהעולם לא מבין אותנו.‬
‫העולם מבין אותי מצוין.‬
‫או שהוא הבין אותי,‬ ‫עד שהבנות שלי החליטו לכלוא אותי.‬
‫אני מבין.‬
‫לא, אתה לא מבין.‬
‫בסדר. רוצה לספר לנו עוד קצת?‬ ‫למה את חושבת שכלאו אותך?‬
‫הן פוחדות שאני אתחתן, כנראה.‬
‫מצוין.‬
‫מצוין, מרתה.‬
‫תודה ששיתפת אותנו, שהבעת את עצמך.‬
‫תוכלי לספר לנו עוד בהמשך, בסדר?‬
‫בוקר טוב.‬ ‫-שם?‬
‫לאנדרו קסארס.‬
‫לאנדרו...‬
‫קסארס.‬
‫לאנדרו קסארס נכנס.‬
‫לאנדרו קסארס, בוא.‬
‫תודה.‬
‫מכאן.‬
‫שב. הגברת תגיע מיד.‬
‫תודה.‬
‫אתה זה שעומד לכלוא אותי שוב בבית המשוגעים?‬
‫לא, אני המומחה. אני לא יכול לכלוא אף אחד.‬
‫תוריד את הז'קט.‬
‫בסדר.‬
‫יש עליך מיקרופון?‬
‫לא, אין.‬
‫תגיד לי את האמת.‬ ‫אל תכריח אותי לבקש ממך להתפשט.‬
‫לא, לא. אם הייתי רוצה‬ ‫להקליט את השיחה, הייתי מבקש.‬
‫התקינו לי מיקרופונים בבית.‬
‫באמת?‬
‫כל מה שנגיד פה יוכל לשמש נגדי או נגדך.‬
‫כן, מי יכול לרצות להתקין אצלך מיקרופונים?‬
‫הבנות שלי.‬
‫הן לא נותנות לי לצאת מהבית.‬ ‫אני לא יכולה לקבל אורחים.‬
‫יש לי שומרים בחדר המדרגות.‬
‫אני בטח מסוכנת מאוד.‬
‫טוב, בואי נבדוק את זה, בסדר?‬
‫בצד של מי אתה?‬
‫לא, בית המשפט שלח אותי‬ ‫כדי לבצע אבחנה. אני חסר פניות.‬
‫אם הייתי מזמינה אותך לחדר‬ ‫ונותנת לך מזוודה מלאה בכסף,‬
‫לאן חוסר הפניות שלך היה הולך?‬
‫אם היית מציעה לי הצעה כזאת,‬ ‫הייתי נאלץ לדווח עלייך לבית המשפט.‬
‫אבל עם הכסף היית יכול‬ ‫לפתוח לעצמך סוכנות בילוש.‬
‫את מדברת ברצינות?‬
‫אני חושבת שאתה חסר תשוקה.‬
‫כשאת אומרת "חסר תשוקה",‬ ‫במילה "תשוקה" את מתכוונת...?‬
‫אני מציעה ששנינו נהיה עירומים.‬
‫נלחצת. אל תהיה כל כך מילולי, בחור.‬
‫בואו נוריד את המסכות. נתחיל מההתחלה.‬
‫בוא ניקח לנו שלושים שניות‬
‫לנשום ולהירגע בדממה.‬
‫טוב...‬ ‫-שקט!‬
‫עוד לא עברו שלושים שניות.‬
‫עכשיו כן. אנחנו יותר רגועים.‬
‫בסדר. בואי נתחיל עם השאלון.‬
‫נמאס לי מחקירות ומשאלות של פסיכיאטרים.‬
‫דבר אליי רגיל.‬
‫כן. אני יודע שהיה לך קשה במרפאה.‬
‫איך היית מתארת את זה?‬
‫עוד פעם שאלה?‬
‫לא יודע, על מה היית רוצה לדבר?‬
‫אתה מכונת שאלות.‬
‫אתה האורח היחיד שמותר לי לארח,‬ ‫ואני רואה שזה לא יהיה כל כך כיף.‬
‫דליה...‬
‫אני לא יודע אם זה מתאים...‬ ‫-שקט.‬
‫אה, בגלל המיקרו...‬ ‫-שקט.‬
‫בחור, תמזוג את התה, בבקשה.‬
‫לא, לא. מקומקום הזכוכית. מהשני.‬
‫ותמזוג גם לעצמך קצת תה.‬
‫"בהתחשב במצבך, היית מעדיפה להיעלם, למות..."‬
‫לא, את לא יכולה לקרוא את השאלות מראש.‬
‫טוב, אני מעדיפה להיות בחיים.‬
‫בסדר.‬ ‫-ואתה?‬
‫גם אני. אני מעדיף‬ ‫להיות במצבי הנוכחי, ככה. בחיים.‬
‫ומה אתה עושה כדי להישאר בחיים?‬
‫סליחה? לא הבנתי.‬
‫מה אתה עושה בחיים חוץ מלהתנהג כמו מומחה?‬
‫טוב, יש לי תחביבים. אני מתאמן.‬
‫אתה לא מתאמן.‬
‫נכון, אבל כדאי שאתאמן.‬
‫יש לך מטופלים חוץ מהעבודה כמומחה?‬
‫מעטים.‬ ‫-אישה? ילדים?‬
‫לא.‬
‫חברה? חבר?‬
‫חברה. לא. עכשיו אין לי, אבל...‬
‫אבל הייתה לך?‬
‫כן, כן. הייתה לי.‬
‫ומה קרה?‬
‫טוב, נפרדנו.‬
‫היא זרקה אותך.‬
‫כן, היא זרקה אותי.‬
‫וזה עדיין כואב?‬
‫לפעמים.‬
‫תפתח את הכפתור הזה. אתה נראה כמו כומר.‬
‫בסדר.‬
‫ככה?‬ ‫-כן.‬
‫כמה זמן עבר מאז שקיימת יחסי מין?‬
‫אני לא מתכוון לענות. בואי נמשיך עם השאלות.‬
‫אני מוכנה להתערב שאני, בגילי,‬ ‫עשיתי סקס יותר לאחרונה ממך.‬
‫כנראה, כן.‬
‫כמה מהתסמינים הם היעדר עכבות מיניות,‬
‫התנהגות חברתית שאינה הולמת,‬
‫אובדן אמפתיה, שיקול דעת לקוי,‬
‫התנהגויות כפייתיות, צחוק...‬
‫או בכי בלתי צפוי.‬
‫ברגע זה, כולכם בטח מאבחנים את עצמכם, נכון?‬
‫אתם חושבים לעצמכם,‬ ‫"אבל, נרוואחה, יש לי את כל התסמינים האלה".‬
‫אל תדאגו.‬
‫קשה מאוד לזהות פתולוגיה‬ ‫על פי התנהגויות כאלה,‬
‫שבמובן מסוים, הן מוכרות מאוד, נכון?‬
‫זיהיתי את התסמינים האלה אצל אבא שלי.‬
‫ולכן התחלתי לחקור‬ ‫את הדמנציה הפרונטו-טמפורלית כאן,‬
‫באוניברסיטה הזאת.‬
‫ואז התמחיתי בנוירופסיכיאטריה‬ ‫וסיימתי דוקטורט במילטון ויננטס,‬
‫וניסיתי למלא את חלקי באמצעות מחקרים‬
‫ולשפוך אור על הנושא ברמה העולמית.‬
‫מחיאות כפיים, בבקשה,‬ ‫למנטור שלי, הקטור סרגני הגדול.‬
‫תודה.‬
‫תודה, חבר'ה.‬
‫תודה.‬
‫פדה, האור, בבקשה.‬
‫העט הזה חשוב לי מאוד.‬
‫השתמשתי בו כל יום כשלמדתי בוויננטס.‬
‫כתבתי בו את ההערות‬ ‫הראשונות שלי על מחלת פיק,‬
‫דמנציה פרונטו-טמפורלית.‬
‫עכשיו אני נותן אותו לך, זקן משוגע.‬
‫תודה.‬
‫היא חייבת לחזור למרפאה.‬ ‫זה המקום הכי טוב בארגנטינה למצב כמו שלה.‬
‫כן. בכל מקרה, רציתי לדעת למה מרתה הופמן‬
‫הייתה מבודדת במהלך האשפוז שלה.‬
‫אני שם לב שאכפת לך,‬ ‫מעבר לדוח עבור בית המשפט.‬
‫היא הייתה חייבת להיות מבודדת.‬ ‫אנשים ניצלו את הפגיעות שלה.‬
‫ודאי שמת לב לנטייה‬ ‫של גברת הופמן להיפטר מחפצי הערך שלה.‬
‫"חפצי הערך"?‬
‫מהכסף שלה, בעצם.‬
‫פזרנות היא בין התסמינים העיקריים‬ ‫של דמנציה פרונטו-טמפורלית.‬
‫אז אם מרתה הופמן לא הייתה אישה אמידה,‬
‫לא היה צורך לאשפז אותה?‬
‫האשפוז היה פחות דחוף.‬
‫סביר שהוא לא היה נחוץ.‬
‫משפחה נואשת יצרה איתי קשר.‬
‫בנות שפחדו לאבד קשר עם אמא שלהם,‬
‫שההתנהגות שלה חשפה אותה לסכנות מסוימות.‬
‫ודאי שמת לב לזה.‬
‫האשפוז שלה היה אמצעי מניעה דחוף‬
‫כדי להכיל מצב שיצא משליטה.‬
‫הוא העניק לנו זמן לבחון אותה לעומק.‬
‫הגברת שוחררה.‬
‫בלי דוח מומחה ובלי פסיקה,‬
‫בלי טיפול תרופתי או אחר,‬
‫הזמן עלול לפעול לרעתנו.‬
‫תן לי.‬
‫בתיק לא היו סריקות שתומכות באבחנה שלך.‬
‫הן לא שם?‬ ‫-לא.‬
‫מוזר.‬
‫יהיה קשה למצוא אותן עכשיו,‬ ‫כי אני עובר למשרד חדש,‬
‫אבל אולי בעוד כמה שבועות?‬
‫בעוד כמה שבועות התיק אמור להיות סגור,‬
‫והזמן עלול לפעול לרעתנו.‬
‫אעשה כמיטב יכולתי.‬
‫לאנדרו קסארס. הייתי פה לפני כמה ימים.‬
‫לאנדרו קסארס.‬
‫מומחה.‬ ‫-קסארס.‬
‫ברשותכם.‬
‫שמעת פעם מישהו מדבר איתך‬ ‫כאשר לא היה אף אחד סביבך?‬
‫לפעמים נדמה לי שאני שומעת‬ ‫את הנחירות של ארנסטו, בעלי.‬
‫אבל אני יודעת טוב מאוד שהוא לא פה.‬
‫כמה עולה ק"ג עגבניות?‬
‫זאת שאלה לא הוגנת. מזמן לא הלכתי לקניות.‬
‫בסדר, אל תדאגי.‬ ‫-דליה יודעת.‬
‫זה בסדר.‬
‫תקשיב, אם היית שואל אותי‬
‫כמה עולים ספרים, מה המחיר הרגיל,‬
‫או אילו סרטים ראיתי לאחרונה,‬
‫הייתי יכולה לענות לך.‬ ‫אני זוכרת את העלילה, אני זוכרת הכול.‬
‫אל תדאגי.‬
‫אתם חושבים שאתם יכולים‬ ‫לסווג אנשים באמצעות שאלות ותשובות.‬
‫כשאת אומרת "אתם", למי את מתכוונת?‬
‫עורכי דין, מומחים, פסיכיאטרים.‬
‫כן.‬
‫אבל אני בטוחה שאתה יכול‬ ‫לראות מעבר למחברת שלך. תנסה.‬
‫טוב, לכל אחד יש את השיטות שלו.‬
‫אני יכולה לדמיין אותך‬ ‫בדייט ראשון עם מישהי,‬
‫שולף את המחברת עם השאלון.‬
‫לא. זה לא ככה, לא.‬
‫תגיד לי, אם אתה רוצה‬ ‫לנשק מישהי בפעם הראשונה, מה אתה עושה?‬
‫אתה חוקר אותה כדי לבדוק‬ ‫אם אתה יכול לנשק אותה?‬
‫לא, במקרה כזה, לא.‬
‫במקרה כזה, כן.‬
‫כי אתה עלול לקבל סטירה.‬
‫בסדר.‬ ‫-אתה לא יודע לרקוד, נכון?‬
‫לא, אני לא יודע לרקוד.‬ ‫בואי נגיד שלא יוצא לי.‬
‫אני יכולה...‬ ‫-ואני גם לא...‬
‫מעוניין במיוחד שיצא לי.‬
‫אני יכולה ללמד אותך.‬
‫אולי בעתיד.‬
‫בעתיד, אני אהיה מתה.‬
‫טוב...‬
‫נמשיך. אני אגיד לך שלוש מילים.‬
‫אני רוצה שתחזרי עליהן כשאסיים,‬
‫כדי שאוכל להיות בטוח ששמעת טוב. בסדר?‬
‫בקבוק, פטיש, מקל.‬
‫אלה שלושה חפצים פאליים.‬
‫עד שתכתוב את העובדה המעניינת הזאת,‬
‫אני הולכת לעשות קצת התעמלות.‬
‫יש לי תחושה שאת רוצה...‬
‫שאת מנסה לדחות את ההערכה.‬
‫יכול להיות?‬
‫כן.‬
‫כן, יכול להיות שאתה צודק.‬
‫אולי הייתי רוצה להישאר קצת ברגע הזה,‬
‫אפילו אם זה איתך.‬
‫אני יכולה להיות כלואה בבית,‬
‫בבית שלי, ולא בבית משוגעים.‬
‫יש לי דברים לעשות, אתה יודע?‬ ‫יש לי פרויקטים.‬
‫את אספנית, נכון?‬
‫ככה זה נראה.‬
‫קרה פעם שאיבדת פריט מהאוסף שלך?‬
‫סיפרו לך על הדאלי, נכון?‬
‫טוב, ספרי לי מה קרה ליצירה הזאת.‬
‫אולי אחד מהחברים שלך לקח אותו.‬ ‫-לא, החברים שלי לא היו גונבים ממני.‬
‫אני לא אומר שהוא נגנב.‬
‫אולי מישהו עזר לך להוציא את היצירה מהבית‬
‫ולמכור אותה מאחורי הגב של הבנות שלך,‬ ‫כי הן שולטות בנכסים שלך.‬
‫זה רעיון לא רע, אבל...‬
‫אבל לא. למרבה הצער,‬ ‫אני לא יודעת איפה היצירה הזאת.‬
‫בסדר. את מרגישה לפעמים‬ ‫שאת לא שולטת בהתנהגות שלך?‬
‫או שאת עושה משהו בלי לחשוב ואז מתחרטת?‬
‫אתה יכול לצלצל בפעמון, בבקשה?‬
‫כן, לפעמים אני עושה דברים ולא זוכרת, אבל...‬
‫אני לא מתחרטת עליהם.‬
‫אני עושה מה שאני יכולה.‬
‫היא לא אמורה‬ ‫לקחת את התרופה הזאת עם אלכוהול.‬
‫כן, אני מבין שיש מיקרופונים,‬
‫אבל אני אמזוג לך מים, בסדר?‬
‫שלום.‬
‫אף אחד לא מבקר אותך?‬ ‫-לא.‬
‫את בטוחה?‬
‫סליחה?‬
‫שמעתי את הסיפור שלך.‬
‫גם אני נכלאתי שלא בצדק.‬
‫ספר לי.‬
‫כאן, אף פעם לא תדעי‬ ‫אם באו לבקר אותך או לא,‬
‫כי הם לא מספרים לך הכול.‬
‫אני לא מבינה.‬
‫יש את הצוות, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫הם שמו אותי תחת השגחה,‬ ‫כי הם יודעים שיש לי...‬
‫קדימה, פבלו.‬ ‫-כן, אני הולך.‬
‫שיש לי מידע שעלול לפגוע בהם.‬
‫איזה מין מידע?‬
‫הם מנהלים אחריי מעקב מלא.‬
‫מי אלה?‬
‫זה בדיוק העניין. אלה השירותים.‬
‫שירותי המודיעין.‬
‫מה אתם עושים פה?‬
‫מדברים.‬
‫כן, אבל תלכו לחדרים שלכם. זה אזור מעבר.‬
‫ואנה, כבר מאוחר. מספיק.‬
‫אחרים צריכים לנוח. די.‬
‫ואנה, תרדי, בבקשה.‬ ‫-את רקדנית?‬
‫ואנה.‬
‫יכול להיות.‬
‫ואנה.‬ ‫-תעזבי אותה.‬
‫אל תתערבי, מרתה. ואנה.‬
‫אתם לא אומרים לנו כל הזמן‬ ‫לבטא את עצמנו? תעזבי אותה.‬
‫כל אחת והעניינים שלה, טוב?‬
‫ואנה, בבקשה. מספיק. ואנה.‬
‫כבר מאוחר! היי!‬
‫אבל חצי שעה? איך זה עובד?‬ ‫-אבל בשש...‬
‫שלום. סליחה.‬ ‫-שלום. מה נשמע?‬
‫אני מרתה, חברה של הבן שלך.‬
‫מטופלת, עמיתה. לא יודע.‬ ‫-כן, זה בסדר.‬
‫קוראים לה מרתה.‬
‫כן, אני יודעת. היא אמרה.‬ ‫-כן, קוראים לה מרתה הופמן.‬
‫אני צריכה עזרה.‬ ‫אני יכולה לספר לך על המקרה שלי?‬
‫זה לא הרגע הכי טוב, כי...‬
‫יש לי רק מעט מאוד זמן לדבר עם הבן שלי.‬
‫אבל נשמע אותך בפעם אחרת.‬ ‫-מרתה.‬
‫אל תפריעי להם, בבקשה.‬
‫ביום אחר, אולי...‬
‫תודה.‬
‫למרתה יש איפור.‬
‫היא באה הנה.‬
‫שלום.‬
‫אני מרתה.‬
‫כן, אבא שלי סיפר לי עלייך.‬
‫אה... הוא לא מדבר איתי.‬
‫יש לו את הקטעים שלו.‬
‫אני רוצה לבקש משהו.‬
‫אני צריכה שתלכי למרכז תרבות.‬
‫למרכז שבבית הזיקוק הישן, אחרי הגשרים.‬
‫החברים שלי שם.‬
‫תגידי להם שלא מאפשרים לי ליצור איתם קשר.‬
‫בואי, מרתה. בואי לשם. זה מספיק.‬
‫בואי.‬
‫אני מרתה הופמן.‬ ‫-מספיק, מרתה.‬
‫די. בואי איתי.‬
‫מרתה.‬
‫ואנה, בואי נירגע עם הריקודים.‬
‫מרתה, את צריכה משהו?‬
‫אם כן, תקראי לי. בסדר?‬
‫קסארס.‬ ‫-כבר דפקתי, קסארס.‬
‫אל תערבבי!‬
‫אני לא מערבבת!‬ ‫-סליחה.‬
‫קסארס, אני לא בטוחה שזה זמן טוב.‬
‫אה, אני...‬ ‫-זה קסארס? תיכנס!‬
‫ברשותך.‬
‫הן רוצות שאני אחתום על כל דבר.‬
‫הנה, תקרא. תקרא ותגיד לי מה דעתך.‬
‫אני לא יודע אם זה זמן טוב‬ ‫ללכת לשירותים. אם לא, אני אחכה.‬
‫עם הצעה כזאת, נראה שאני לא כזאת משוגעת.‬
‫אני יכולה לצאת החוצה, כל עוד לא אוציא כסף.‬
‫זה לא נכון, אמא. אנחנו מדברות על בזבוז.‬
‫ומי קובע מתי זה בזבוז?‬
‫טוב, כל אחד היה אומר שהשקעה של כזה סכום‬
‫בפרויקט תרבותי שהוא תרמית... טוב, זה בזבוז.‬
‫איזו תרמית?‬
‫הבניין הוחרם!‬
‫הממשלה מנהלת הליך משפטי על הקרקע.‬
‫גברתי, אחד מהאדונים שואל‬ ‫אם הוא יכול ללכת ל...‬
‫זה לא הזמן המתאים.‬
‫כן, תסלחו לי, אני הלך...‬ ‫-תישאר, קסארס.‬
‫אל תלך, קסארס. אין דרך לגרום לה להבין.‬
‫את לא יכולה להכריח אותי‬ ‫להבין שום דבר, מתוקה.‬
‫נכון. החברים שלך‬ ‫יכולים לגרום לך להבין דברים.‬
‫יש להם טעם טוב, כמו לך.‬
‫אז הם מבינים.‬
‫לכן שלחתי את הבת שלי לפריז,‬ ‫ללמוד בבית הספר שסבתא הציעה.‬
‫לא לבית הספר שאני רציתי. אין לי טעם טוב.‬
‫לא אמרתי דבר כזה.‬ ‫-כן, אמרת.‬
‫יכול להיות. טוב, אין לך טעם טוב.‬
‫טוב, הבת הזאת, עם הטעם הנורא,‬
‫היא זאת שמטפלת בכספים שלך כבר שנים,‬
‫כדי שקוראת הטארוט שלך,‬ ‫עורכי הדין שלך וכל אנשי הפמליה שלך‬
‫יקבלו כסף בזמן,‬ ‫ובינתיים את נותנת את הדאלי לחברים שלך.‬
‫היא צריכה שהחברים הרופאים שלה‬ ‫יאשרו שאני משוגעת‬
‫כדי להצדיק ולחפות‬ ‫על מה שאת לא מוכנה להודות בו.‬
‫את יודעת מה זה?‬
‫אני לא הולכת לשם.‬
‫שהחיים שלך מחורבנים.‬
‫שיש לך בעל מחורבן,‬ ‫עבודה מחורבנת וחברים מחורבנים.‬
‫ואני לא מראה טובה,‬
‫כי אני מוקפת בדברים יפים.‬
‫סליחה. זה אבא שלי.‬
‫למרבה המזל, הנכדה שלי‬ ‫יצאה יותר מוצלחת ממך.‬
‫אז גם אמא שלך וגם הבת שלך‬ ‫יצאו יותר טובות, ואת יודעת את זה.‬
‫את יודעת איך קוראים לזה?‬
‫זה מה שנקרא מזל רע.‬
‫החוק יוכיח שאת לא בריאה.‬
‫או שאת בת אלף זונות.‬
‫הנה, קחי את זה.‬
‫קחי את זה, אמרתי לך. קחי!‬
‫מרתה, מרתה. מספיק. עדיף שתפסיקי.‬
‫אתה צריך משהו?‬ ‫-לא.‬
‫רציתי לראות מה שלומך. את בסדר?‬
‫כן, תודה.‬
‫בקבוק, פטיש, מקל.‬
‫מה?‬
‫בקבוק, פטיש, מקל. זה היה בסדר הזה?‬
‫כן, כן. אל תחשבי עכשיו על השאלון, בסדר?‬
‫אני אחזור בפעם אחת. את צריכה משהו?‬
‫אתה יכול לסגור את הדלת, בבקשה?‬
‫היית פה?‬
‫נראית מרוכז. לא רציתי להפריע לך.‬
‫את יכולה לדבר איתי כמו עם חבר.‬
‫ובשעה כזאת, את יכולה כבר ללכת הביתה.‬
‫הבאתי לך קפה.‬ ‫-תודה.‬
‫החשמל בבית שלי מנותק,‬ ‫אז אני מעדיפה להישאר פה קצת.‬
‫אז מה? את תישני פה בלילה?‬
‫טוב, לא...‬
‫לפעמים אני נשארת פה, כן, קצת יותר.‬
‫הייתי מציע לך את הבית שלי,‬ ‫אבל היום אבא שלי נשאר...‬
‫לא, לא, סליחה. לא התכוונתי לרמוז שום דבר.‬
‫לא, לא, התכוונתי למקרה שתצטרכי.‬
‫אה, לא. תודה.‬
‫ומה את עושה כשאת נשארת פה בלילה?‬
‫אני עוברת על תיקים, מקרים... או שכלום.‬
‫את ישנה?‬ ‫-לא.‬
‫לפעמים.‬
‫אבל אם אתה צריך להישאר פה, אני...‬ ‫-לא, ממש לא. אני בסדר.‬
‫בגלל אבא שלך.‬ ‫-לא, אבא שלי... אנחנו עושים משמרות.‬
‫אני יוצא רק לזמן קצר.‬
‫סליחה על הבוטות, כן?‬ ‫אבל כדאי שתגיש את הדוח בקרוב.‬
‫את יכולה לדבר אליי כמו לחבר.‬ ‫-בסדר.‬
‫זאת אומרת, עבר יותר משבוע.‬
‫כן, לא. כן, את צודקת.‬
‫נכון. תודה.‬
‫עברתי על התיק של נרוואחה.‬
‫אין שם אף אזכור של רוטמן.‬
‫רוטמן?‬
‫רוטמן הייתה הפסיכיאטרית‬ ‫של מרתה בשנים האחרונות,‬
‫ואני לא יודעת למה,‬ ‫אבל היא לא חתומה על האבחנה.‬
‫אז של מי החתימה השנייה?‬
‫פסיכיאטרית אחרת. גלוריה פוסקו.‬
‫אם היא תשאל משהו, בואי לא נגיד כלום.‬
‫כן.‬
‫נשמור על שתיקה כמה שניות.‬
‫שהיא לא תחשוב שאת בלחץ.‬
‫אני לא אגיד כלום.‬
‫ואל תלחיצי אותה, טוב? בואי לא נפחיד אותה.‬
‫כן, כן, ברור.‬
‫טוב, בואי נפסיק.‬
‫מכאן.‬
‫תודה שהסכמת לפגוש אותנו, ד"ר פוסקו.‬ ‫-אמרתי לך שזה לא היום הכי טוב.‬
‫כן, אנחנו קצת ממהרים.‬ ‫-ספר לי.‬
‫זה קשור לאישור שסיפקת בתיק מסוים, כן?‬
‫כן.‬ ‫-טוב, אני חושב שיש אפשרות...‬
‫סליחה. מרתה הופמן הגישה תביעה‬ ‫נגד הבנות שלה ונגד ד"ר נרוואחה,‬
‫אז במוקדם או במאוחר,‬ ‫החתימה שלך על האבחנה תיבדק.‬
‫בסדר. אין לי שום דבר נגד גברת הופמן.‬ ‫אני בכלל לא מכירה אותה.‬
‫אז חתמת על אבחנה בלי להכיר את המטופלת?‬
‫אני לא יודעת איך זה עובד.‬ ‫-אני אסביר.‬
‫ד"ר נרוואחה הגיש תוצאות של בדיקות,‬ ‫ואני אישרתי את האבחנה. לא משהו בלתי חוקי.‬
‫לא חשבתי. אין לנו שום דבר נגדך.‬
‫אנחנו בסך הכול צריכים להבין את העובדות,‬
‫כי חלק מהבדיקות שהוגשו חסרות.‬
‫המקרה של הגברת היה קצת מוזר.‬
‫נרוואחה הגיע יום אחד לבית שלי,‬
‫ואמר שהוא צריך לאשר אבחנה,‬
‫ושיש לו סריקות שתומכות בה.‬
‫הסריקות לא נמצאות בתיק.‬ ‫-אני ראיתי אותן.‬
‫הוא אמר לי שזה מקרה עדין.‬
‫טוב, הוא היה צריך עוד חתימה‬ ‫לאישור האבחנה שלו.‬
‫ו...?‬
‫חתמתי.‬
‫חתמת, וזהו זה?‬ ‫-כן.‬
‫הוא הציע לך משהו? הוא נתן לך משהו בתמורה?‬
‫אתה מומחה או בלש?‬
‫אולי הרגשת שמופעל עלייך לחץ,‬ ‫כי את תלויה בו לצורכי עבודה?‬
‫לא, אני הייתי יד ימינו.‬ ‫-היית?‬
‫טוב, הוא עובד על פרויקט משלו,‬ ‫הקרן החדשה שלו.‬
‫ואת לא חלק ממנה.‬
‫לא.‬
‫אולי כי את יודעת יותר מדי על העסקים שלו‬
‫ואת כבר לא רוצה לקחת בהם חלק?‬
‫אילו עסקים?‬
‫מאיפה הגיע הכסף למימון הקרן החדשה?‬
‫אני חושבת שאתה מדמיין דברים.‬
‫סליחה.‬
‫העט הזה הוא מהאוניברסיטה שנרוואחה למד בה?‬
‫אה, כן.‬
‫הוא נתן לי אותו.‬
‫תקשיבו, לא היה שום דבר חריג בהליך הזה.‬
‫ואני גם לא מאמינה שנרוואחה מסתיר משהו.‬
‫אבל תגידו לי מה אתם צריכים,‬ ‫ונראה אם אוכל לעזור.‬
‫אנחנו צריכים לקבל גישה לסריקות שנעלמו.‬
‫לא?‬ ‫-כן.‬
‫ניסיתי להחזיק לו את היד,‬ ‫כי היא הייתה קרה מהרגיל.‬
‫פחדתי שהוא ימות באותו רגע.‬
‫והרופאים לא בדיוק דיברו בפתיחות.‬
‫הם לא אמרו לנו הרבה.‬
‫הבנות שלי כעסו עליי,‬
‫כי... הן אמרו שאני לא אומרת להן הכול.‬
‫שאני מסתירה דברים, ככה מרים אמרה.‬
‫ומה איתך?‬
‫איך את הרגשת?‬
‫רציתי להגיד להן שיזדיינו משם.‬
‫לשתיהן?‬ ‫-כן.‬
‫טוב, למרים יותר, כן?‬
‫הבכורה, נכון?‬
‫גם לאולגה, כי היא תמיד‬ ‫מתחבאת מאחורי אחותה.‬
‫ואז?‬
‫ואז אמרתי להן לצאת מהחדר.‬
‫שאבא שלהן יהיה עצוב אם הן יריבו איתי.‬
‫לא הייתה להן ברירה מלבד ללכת.‬
‫אבל ראיתי ש...‬
‫כשמרים יצאה מהחדר...‬
‫כשמרים יצאה מהחדר, היא היססה.‬
‫היא שקלה להיפרד מאבא שלה‬
‫למקרה שהיא לא תראה אותו יותר.‬
‫ואז ביקשתי מהן שוב לצאת.‬
‫ואז?‬
‫והן לא...‬
‫הן לא ראו אותו יותר.‬
‫בכל מקרה...‬
‫מרתה, יש לך ביקור.‬
‫יש לי מחזר?‬
‫זאת הבת שלך.‬
‫אולגה. לבוא איתך?‬ ‫-לא.‬
‫אני מציעה שלא תריבו.‬ ‫-תעזבי אותה בשקט.‬
‫אל תתערבי, ואנה.‬
‫חכה.‬ ‫-מה קרה?‬
‫טוב, חבר'ה, זוזו מפה. קדימה.‬
‫טוב, רומי. מספיק. די.‬ ‫-כן.‬
‫תודה על העזרה.‬ ‫-לא יכול להיות!‬
‫בסדר, זה כבר מסודר.‬ ‫-בסדר.‬
‫נלך, פבלו?‬ ‫-זהו. נגמר.‬
‫כן.‬
‫אמא.‬
‫מה?‬
‫עשינו סדר בבית ביחד עם דליה.‬
‫הבאתי לך בגדים וקצת מוצרי קוסמטיקה...‬
‫אל תיכנסי לבית שלי.‬
‫את מעדיפה שלא אבוא?‬
‫תני לי את הקוסמטיקה.‬
‫השארתי הכול אצל האחיות. לא נתנו לנו...‬
‫יש להם נהלים. זה...‬ ‫-נדבר בחוץ.‬
‫רציתי לדעת מה שלומך.‬
‫מתייחסים אלייך יפה?‬
‫אתן תתחרטו על זה.‬
‫טוב, מרים לא יודעת מה זאת חרטה.‬
‫אבל את...‬
‫טוב,‬
‫אולי לא הייתי צריכה לבוא.‬
‫למה?‬
‫היו לך הרבה דברים לעשות?‬
‫אם את צריכה משהו, תודיעי לי.‬
‫היי.‬
‫מרתה, מה שלומך?‬
‫בסדר.‬
‫הלכתי למקום שביקשת ממני,‬ ‫ומצאתי את החבר שלך, חירבס.‬
‫הוא שלח לך את זה.‬
‫אני בלי המשקפיים שלי.‬
‫להקריא לך?‬
‫אוי. רגע, גם אני צריכה משקפיים.‬
‫אני אקריא.‬
‫בסדר.‬
‫"חברה יקרה,‬
‫"כמה שמחתי לגלות שאת עדיין קיימת.‬
‫"התחלתי לחשוב שהיית חלק מחלום שחלמתי,‬
‫"ושכעת עליי לצפות לליל שימורים עצוב.‬
‫"בזכות הגברת הצעירה שמסרה לך את המכתב,‬
‫"גיליתי איפה את נמצאת וניסיתי לפגוש אותך,‬
‫"אבל לא נתנו לי להיכנס.‬
‫"כמה חבל שאנשים יפים כל כך,‬
‫"עם מדים כל כך סקסיים,‬
‫"הם אנשים כל כך קשוחים."‬
‫מה?‬
‫"ורה אפילו העמידה פנים שהיא לא שפויה‬
‫"כדי להסתנן פנימה, אבל זה לא עבד.‬
‫"נראה שהם לא מאמינים שאנשים באמת לא שפויים‬
‫"הם אכן לא שפויים."‬
‫מרתה! מרתה.‬
‫תמשיכו.‬ ‫-מה אנחנו עושים פה?‬
‫כן.‬
‫"בקרוב נוציא אותך משם,‬
‫"ואז נחזור לשחות בים של זרגים.‬
‫"שלך, חירבס."‬
‫מרתה, בואי.‬
‫בסדר? בואי.‬
‫אגרוף, כף, צד... אוי.‬
‫אגרוף, כף, צד. אגרוף... לא.‬
‫אגרוף, כף, צד. אגרוף...‬
‫זה בסדר. זה בסדר, זה בסדר.‬
‫תגיד לי פעם אחת ולתמיד‬ ‫אם אני משוגעת או לא.‬
‫כן, הניסיון האחרון לא היה כל כך נורא.‬
‫זכרת את מספר העמוד,‬ ‫את היד על הראש, את שלושת הצעדים...‬
‫טוב, זאת הייתה יד שמאל, אבל זה לא רציני.‬
‫אז מה יש לי?‬
‫בעיקרון, את בת 83.‬
‫גם אני יכול להתבלבל בין שמאל לימין.‬
‫בוא לא נדבר על פוליטיקה.‬
‫כן, נכון. אני לא חושב שזה יהיה חכם.‬
‫אתה בטח שמאלני, נכון?‬
‫כן, לא יודע. בואי נגיד שאני לא פוליטי.‬
‫חסר פניות, לא פוליטי, א-מיני...‬
‫דליה.‬
‫סליחה, אני חושב שהכדורים האלה‬ ‫עלולים לבלבל ולהחליש אותך.‬
‫הם נועדו לאנשים עם דמנציה.‬
‫וכרגע, אין אף רופא שמטפל בך.‬
‫אבל הם עוזרים לי לישון.‬ ‫מה יקרה אם אפסיק לקחת אותם?‬
‫אין לדעת.‬
‫כן, אבל לא מומלץ‬ ‫לקחת אותם בלי השגחה רפואית.‬
‫תודה.‬
‫תני לי. תני לי אותו.‬
‫טוב,‬
‫אם לא יכולתי לקחת את הכדורים עם ויסקי,‬
‫אז עכשיו אני יכולה לשתות ויסקי.‬
‫אתה האורח היחיד שמותר לי לקבל, אתה יודע?‬
‫כן, אני יודע.‬
‫ולדעתי אתה די חסוד ורשמי, אבל...‬
‫זה מה שיש.‬
‫קסארס, בוא הנה.‬
‫בוא הנה!‬
‫לא, אמרתי לך שאני לא יודע לזוז.‬
‫פינה באוש נהגה לומר‬ ‫שהיעדר תנועה הוא סוג של תנועה.‬
‫אתה יודע מי זאת?‬ ‫-כן, שמעתי עליה.‬
‫בסדר, בוא כבר.‬
‫סליחה על הסצנה שנאלצת לצפות בה אתמול.‬
‫כל האימהות הן מפלצות.‬
‫אמא שלי הייתה מפלצת,‬ ‫אני מפלצת, מרים היא מפלצת, ו...‬
‫אולגה, אם היא הייתה אמא,‬ ‫גם היא הייתה מפלצת.‬
‫תזיז קצת את הכתפיים.‬
‫לא...‬
‫רק קצת.‬
‫אל תחשוב על לרקוד.‬
‫תחשוב על משהו שאתה אוהב.‬
‫או על מישהו שאתה אוהב.‬
‫הנה. חשבת על מישהו.‬
‫זאת אישה?‬
‫כן, אולי.‬
‫אני תכף תולשת‬ ‫את הכפתור הזה, קסארס. תפתח אותו.‬
‫אתה צריך לפעול, לקחת סיכונים.‬
‫אחרת יהיה מאוחר מדי.‬ ‫בוא, אני אעזור לך להשתחרר.‬
‫הנה, על...‬ ‫-לא, לא.‬
‫גברת!‬ ‫-כן, כן.‬
‫לא. על הכדור. בלי פחד.‬
‫גברת?‬
‫סליחה.‬ ‫-מה אתה רוצה, אדוני?‬
‫לשירותים...?‬
‫כן, משם.‬ ‫-תודה.‬
‫אה! קסארס!‬
‫גם אתה הולך לשירותים?‬ ‫-לא, לא. חיפשתי את השותף שלי.‬
‫אתה רעב? בוא למטבח.‬
‫אני אסדר לך צלחת.‬ ‫-בטח.‬
‫בוא, קסארס. תביא את הז'קט שלך.‬
‫לאן את הולכת?‬ ‫-בוא כבר! שקט.‬
‫אם את יוצאת, את אמורה להודיע להם, לא?‬
‫שקט! כבר אמרתי להם. אל תדאג.‬
‫שתית אלכוהול.‬ ‫-לגימה קטנה, זה הכול.‬
‫מתי נהגת בפעם האחרונה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫אתה מעדיף לנהוג?‬
‫מרתה, אף פעם לא חשבת‬ ‫לנהל משא ומתן עם הבנות שלך?‬
‫לא.‬
‫שלום.‬
‫מרתה!‬
‫המלכה של בית הבושת!‬
‫מרתה. מרתה! מרתה, שאני מעריץ.‬
‫מרתה הגיעה.‬
‫הנה מרתה.‬
‫בוא כבר!‬ ‫-הכי סקסית שיש.‬
‫קוראים לה מרתה.‬
‫קסארס, אל תלך לאיבוד!‬
‫טוב, בואו נראה מה שלומכם. מה אתם עושים פה?‬
‫הבנייה...‬
‫ואתם מסוגלים לעבוד בתנאים כאלה?‬
‫שלום.‬
‫-שלום!‬
‫במה היא עוסקת? היצירה.‬
‫במה היא עוסקת מבחינתך?‬
‫זה... אני לא יודע.‬
‫זה סוב-ריאליזם, נכון?‬
‫יכול להיות.‬
‫אולי.‬
‫דאלי?‬
‫זאת אומרת, זה יכול להיות דאלי.‬
‫יכול להיות.‬
‫הרגת אותי.‬
‫תסלחו לי.‬
‫מרתה!‬
‫סליחה.‬
‫בסעיף 8 כתוב, "אדם מאושפז יכול..."‬
‫היי!‬
‫אה, אתה...‬ ‫-מה אתה עושה?‬
‫אתה חבר של...‬ ‫-מרתה?‬
‫כן. איבדתי אותה. אתה...‬ ‫-רוצה להצטרף אלינו?‬
‫כן, בוא.‬ ‫-לא.‬
‫טוב לי בלי לזוז. תודה.‬
‫טוב, היעדר תנועה הוא סוג של תנועה.‬
‫כן, פינה באוש אמרה את זה, נכון?‬
‫לא. זאת הייתה איזדורה דנקן, לא?‬
‫לא, אני בסדר.‬ ‫-בוא איתנו.‬
‫בוא.‬ ‫-תני לי את זה.‬
‫בוא.‬
‫לא, די.‬
‫בסדר.‬ ‫-תיזהרו.‬
‫אחי, זהירות! זה המומחה.‬
‫תשתמש בידיים.‬ ‫-זהירות.‬
‫הנה, יופי.‬
‫תשתחרר.‬
‫הנה. תודה.‬
‫תודה. תודה.‬
‫היי.‬
‫רוצה?‬ ‫-תודה.‬
‫מה קורה עם מפרקי האגן שלך?‬
‫לא, אתה צריך לשמן את הצירים.‬
‫קח, זה יעשה לך טוב.‬
‫אה... מה זה?‬
‫סם אהבה נחמד מאוד ומרגיע מאוד.‬
‫כן, אבל מה זה?‬
‫סם אהבה.‬
‫לא, אם אני לוקח משהו,‬ ‫אני מעדיף שתגידי לי מה זה.‬
‫אה, תודה.‬
‫אם אתה לא רוצה, אל תיקח.‬ ‫-זה בסדר. אני אקח אחד.‬
‫תודה.‬
‫לא, זה בדיוק ההפך ממה שאני אומר.‬
‫אני אומר שלצמצם את הכול‬ ‫לשאלה האם מרתה מטורפת או לא‬
‫זה כמו לצמצם את הקיום שלה לאבחנה‬
‫שעלולה להיות מושפעת‬ ‫על ידי ההטיות האתיות שלכם,‬
‫ושמה שאתם מנסים לעשות הוא לכלוא אותה‬
‫כי היא זקנה וקצת זנותית.‬ ‫-אני לא רוצה לכלוא אותה.‬
‫מה, אסור לה להיות זקנה וקצת זנותית?‬
‫לא, ברור שלא.‬
‫אסור לה?‬ ‫-לא. כן. מותר לה.‬
‫אז אם ישאלו אותי‬
‫מה ההפך ממה שאתה אומר, זה בדיוק זה.‬
‫זה ההפך המוחלט.‬
‫הרעיון המנוגד.‬ ‫-הבנתי.‬
‫אם היית הופך את זה, זאת בדיוק המשמעות.‬
‫כן, כן.‬
‫כן.‬
‫באיזה תפקיד אתה פה היום?‬ ‫-מה?‬
‫הוא שואל למה באת.‬
‫באת בתור חבר, בתור חוקר, בתור מומחה?‬
‫לא, לא באתי בתור חוקר.‬
‫אבל אם אתה שואל, לא.‬
‫אתם מודעים לכך‬ ‫שיצירה של דאלי נעלמה מהבית של מרתה?‬
‫לא, הזכרתי את זה כי יכול‬ ‫להיות שאתם יודעים משהו,‬
‫כי ביליתם שם הרבה, נכון?‬
‫תקשיב, אם הייתי צריך‬ ‫לגנוב משהו מהבית של מרתיטה,‬
‫לא הייתי גונב דאלי, אהוב.‬
‫נכון.‬ ‫-הייתי גונב פוגלינו.‬
‫אני הייתי גונב את היצירות של ורחס רישה.‬
‫ברור. דאלי בקושי מזיז לי.‬
‫מרתה היא לא איזו‬ ‫זקנה קטנה, מסכנה וחסרת ישע.‬
‫בשביל זה יש את המעמד הגבוה.‬
‫מה?‬
‫אנשים עם כסף.‬
‫זה אפקט החלחול.‬
‫כשהכסף מרוכז, הוא כמו מים.‬
‫בעולם יש כמות מסוימת של מים שנעים במחזור,‬
‫מתאדים, מתעבים.‬
‫כשהכסף מרוכז, הוא יוצא מהמחזור.‬
‫כמו מים עומדים שמתעפשים.‬ ‫-איזה יופי.‬
‫שב.‬
‫כשמישהו עם הרבה כסף משקיע באמנות,‬
‫הכסף הזה מתאדה, נכון?‬
‫אבל הוא יוצר עננים, שמורידים גשם,‬
‫שיורד לנהרות, שעולים על גדותיהם‬ ‫וזורמים לנהרות אחרים ולים,‬
‫מה שמייצר עוד יותר עיבוי ועוד יותר אידוי.‬
‫זה מחזור.‬
‫כסף שמחלחל לאמנות הוא כמו גשם של צדק.‬
‫ובסוף המחזור, כל הכסף הזה‬ ‫חוזר לידיהם של כמה נבחרים מועטים.‬
‫וזה נפלא שמרתה...‬ ‫-נפלא.‬
‫...היא אחת מאותם מעטים.‬ ‫היא יוצרת מהכסף מחזור של צדק.‬
‫נפלא. האמנות יוצרת עננים, אתה מבין?‬
‫ואם לא יתקנו את הגגות בהקדם האפשרי,‬
‫הגשם שהעננים האלה יוצרים‬
‫מסכן את יצירות האמנות.‬
‫האמנות. אמנות, אהוב. אמנות.‬
‫ומה תפקיד המדינה?‬ ‫-להסדיר את אפיקי הנהרות.‬
‫כמו מערכת סכרים.‬
‫גם אם מרתה לא יודעת.‬ ‫-מה?‬
‫לא... גם אם מרתה לא יודעת את זה.‬
‫מרתה יודעת הכול.‬
‫בגלל זה היא כאן איתנו.‬ ‫-אתה מזיע מאוד?‬
‫כן. אני חושב שכן.‬
‫אתה בסדר?‬
‫כן.‬
‫סליחה.‬
‫- החיים יכולים יותר -‬
‫קסארס.‬
‫לאן הלכת?‬
‫מרתה. לא, חיפשתי אותך.‬
‫כן. לקחתי משהו.‬ ‫נראה לי שאני לא מרגיש כל כך טוב.‬
‫אמרתי לכן לא לתת לו כלום.‬
‫סליחה.‬
‫וזה בטח די חזק. אתה מזיע מאוד.‬
‫די חזק... את יודעת איך זה משפיע?‬
‫אני לא לוקחת את הדברים האלה, קסארס.‬ ‫אני בת יותר משמונים. אתה רוצה שאני אמות?‬
‫מה? אני יכול למות?‬
‫לא נראה לי.‬
‫אני מרגיש מין קוצר נשימה, או...‬
‫בוא.‬
‫אני מרגיש כאילו... כאילו שאני...‬
‫מרתה!‬
‫היי, גבי.‬
‫חואן.‬ ‫-אני...‬
‫אולי כדאי שאשתה מים, לא?‬ ‫-לא.‬
‫כן?‬ ‫-לך.‬
‫מה שלומך? זה שוב אתה.‬
‫עוד פעם אותו דבר? תוריד את הז'קט.‬ ‫-כן.‬
‫את הז'קט?‬ ‫-למה שלא תוריד אותו?‬
‫מה? רגע.‬ ‫-למה שלא תוריד אותו?‬
‫כן, לא. אבל איפה...?‬ ‫-הנה, תסתכל.‬
‫תשאיר אותו פה.‬
‫אני אשאיר אותו פה, וכשתלך,‬
‫אני אחזיר לך אותו.‬ ‫-כן, אני אשכח אותו.‬
‫בוא נחליף חולצות. מה אתה אומר?‬
‫תן לי את שלך, ואני אתן לך את שלי.‬ ‫היא תיראה מהממת עליך.‬
‫בוא איתי. הנה, בוא איתי.‬
‫רגע...‬
‫בדיוק.‬
‫המשקפיים שלך...‬
‫מה זה?‬
‫מה? אה, זה.‬ ‫-מה זה? הדבר הזה.‬
‫נשים אותו פה. הכול בסדר.‬
‫כן?‬
‫רק רגע.‬
‫היי, בן!‬
‫מישהי שואלת עליך.‬
‫אני הבת הצעירה של מרתה. הופמן.‬ ‫אני יכולה להיכנס?‬
‫כן, כן.‬
‫הנגאובר?‬
‫מה? לא.‬
‫הכול בסדר?‬
‫מה? כן, כן.‬
‫דברי איתי.‬
‫בתוך הקופסה יש פסל יקר ערך.‬
‫פינה באוש?‬ ‫-מה?‬
‫התכוונתי להגיד דאלי.‬ ‫-כן.‬
‫אז אצל מי הוא היה?‬
‫אצלי.‬
‫זה היה ליתר ביטחון.‬
‫אמא שלי מסרה חפצי ערך,‬
‫וזה הפריט הכי יקר שיש לה.‬
‫אתה יכול להבין.‬
‫אחותי לא יודעת,‬ ‫אז אני מבקשת שתשמור את זה בסוד.‬
‫היא... אחותי היא...‬
‫היא מיוחדת.‬
‫בזמנו לא סיפרתי לה,‬ ‫אז אין צורך שהיא תשמע את זה עכשיו.‬
‫טוב, זה חורג מחובותיי כמומחה.‬
‫זה לא יהיה הדבר היחיד שחורג מחובותיך.‬
‫אמא שלי חזרה הביתה בבוקר.‬
‫ומה גורם לך לחשוב שאני...?‬
‫דליה דאגה והתקשרה אליי,‬ ‫אז הלכתי לשם והתעדכנתי.‬
‫תמזוג לך.‬
‫את רוצה?‬ ‫-לא.‬
‫אני רוצה שתלך לבית של אמא שלי‬
‫ותחזיר את הפסל בלי להעיר הערות.‬
‫אומרים שאפשר לסמוך עליך.‬
‫תאמין לי.‬
‫זה הכי טוב בשבילנו.‬
‫סליחה, אנחנו נוסעים למקום אחר.‬ ‫-לאן?‬
‫תפנה פה. אנחנו נוסעים לאזור בתי המשפט.‬
‫היי! קיבלתי את הסריקות.‬
‫הסריקות? יופי. תני לי רגע. את גאונית.‬
‫סליחה.‬
‫הלכת לעשות קניות?‬
‫אה, כן.‬
‫הזקנה נמצאה כשהיא משוטטת בעיר.‬
‫היא הייתה אבודה לגמרי באמצע הלילה.‬
‫אה, איזה... אסון.‬
‫אתה רומז שאני אחראי לכך בצורה כלשהי?‬
‫גרסיאלה!‬
‫גרסיאלה יצאה לרגע.‬
‫תעזרי לי להפעיל את זה.‬ ‫-בטח.‬
‫גם אתה הולך לשירותים?‬ ‫-לא...‬
‫תודה, חמודה.‬
‫אתה רעב? בוא למטבח. אני אסדר לך צלחת.‬
‫בוא, קסארס. תביא את הז'קט שלך.‬
‫לאן את הולכת?‬ ‫-בוא כבר! שקט.‬
‫אם את יוצאת, את אמורה להודיע להם, לא?‬
‫שקט! כבר אמרתי להם. אל תדאג.‬ ‫-כן. ההקלטה הזאת חוקית?‬
‫זה עניין אחר. נתמודד איתו אחר כך.‬
‫בוא נטפל בזה.‬
‫אה... כן. אני...‬
‫תראה, התקדמתי עם הדוח.‬
‫לא, אני צריך עוד...‬
‫זה...‬ ‫-כתוב פה או לא?‬
‫מה כתוב?‬
‫אם הכול אצלה מסודר.‬
‫לא, זה בדיוק מה שאני עובד עליו.‬ ‫זה בדיוק הנושא.‬
‫אני צריך לאסוף...‬ ‫-אני צריך שתשלים את הדוח מיד.‬
‫תחתום עליו.‬
‫ותגיש לי אותו לפני שהגברת תסבול מעוד התקף,‬
‫ואז תהיה לנו בעיה עוד יותר גדולה.‬
‫העט הזה...‬ ‫-מה?‬
‫הוא מאוניברסיטת ויננטס.‬
‫כן? תראה מה זה.‬
‫קדימה, לעבודה.‬
‫קיבלת אותו במתנה?‬ ‫-מניין לי לדעת? למה אכפת לך?‬
‫אני חוקר. אני צריך לאסוף ראיות.‬
‫או שתחתום או שתתפטר, קסארס.‬
‫אין עוד מה לחקור.‬
‫אני צריך דוח חתום.‬
‫כן. זה אבא שלי. מקרה חירום.‬
‫אני אחזור ואסדר הכול, בסדר?‬
‫אתה מסבך את עצמך, קסארס.‬
‫תודה.‬ ‫-זה עבד?‬
‫כן. אמרתי לו שזה אבא שלי.‬
‫יופי. רוטמן מחכה לנו.‬
‫הפסיכיאטרית של מרתה?‬ ‫-כן.‬
‫לקחתי את העט של בולוניה. היה לו אותו עט‬ ‫כמו של נרוואחה, מאוניברסיטת ויננטס.‬
‫כן, עושה רושם שמוכרים אותם בכל מקום.‬
‫נדמה לי שאפילו לי יש אחד כזה.‬ ‫-זה נראה לי מוזר.‬
‫האטרופיה באונה הפרונטלית‬
‫עלולה לגרום לשינויים‬ ‫בזיכרון ובכושר השיפוט של מרתה, כן.‬
‫אבל הם יכולים להיות‬ ‫גם תוצאה של גילה המתקדם, כמובן.‬
‫אם ככה, אין מספיק ראיות.‬
‫"ראיות"?‬
‫אתה נשמע כמו בלש.‬
‫אני מתכוון לומר שהסריקות‬
‫לא מהוות אינדיקציה‬ ‫לדמנציה פרונטו-טמפורלית.‬
‫טוב, אנחנו נכנסים פה לנושא שנוי במחלוקת.‬
‫כן, אבל מה דעתך בנושא?‬
‫בניגוד לבנות שלה, אני חושבת‬ ‫שמרתה התנהגה תמיד באופן אקסצנטרי,‬
‫ואקסצנטריות היא לא תסמין של דמנציה.‬
‫טוב, כן, לזה התכוונתי.‬
‫לא, אני חושבת שכבר תפסת עמדה.‬
‫אתה רוצה שאומר לך שמרתה בריאה.‬
‫אני יכולה לומר לך שהבדיקות האלה‬ ‫לא נראות חד משמעיות מספיק‬
‫כדי לאבחן דמנציה פרונטו-טמפורלית.‬
‫טוב, אם הבדיקות לא חד משמעיות,‬ ‫אז לדוח שלך תהיה חשיבות מכרעת, לא?‬
‫כן.‬ ‫-כמה זמן טיפלת בה?‬
‫יותר מעשר שנים.‬
‫ומאז לא ראית אותה?‬ ‫-לא. אחרי שהבנות שלה באו לדבר איתי‬
‫וביקשו שאאשר את האשפוז שלה, ואני סירבתי,‬
‫איבדתי כל קשר עם מרתה.‬
‫בסדר. אם נגיע לזה,‬ ‫תוכלי לבוא להעיד בבית המשפט?‬
‫כן, ודאי.‬
‫אבל אם אוכל להימנע‬ ‫מהליך משפטי, אני אודה לך.‬
‫תודה.‬
‫שלום.‬
‫בסדר. טוב, אני חושב שכמעט סיימתי.‬
‫כמעט?‬
‫כדאי שתגיש את הדוח שלך כבר, לא?‬
‫כן, כן. אני מוכן.‬
‫עזרת לי מאוד.‬
‫תודה.‬
‫הפתעת אותי.‬
‫אני מקווה לעבוד איתך על עוד תיקים.‬
‫אני יכול לנשק אותך?‬ ‫-מה?‬
‫נשיקה...‬ ‫-לא!‬
‫סליחה. לא, סליחה.‬ ‫-סליחה.‬
‫הסתדרת?‬ ‫-כן, אל...‬
‫סליחה.‬
‫לא, אני מצטער. סליחה.‬
‫לא, אני...‬ ‫-אני חושב שהבנתי לא נכון.‬
‫אלפי סליחות. חשבתי שזה מה שקורה.‬
‫אולי גרמתי לך לחשוב...‬
‫לא, לא גרמת לי שום דבר.‬
‫אני פשוט יוצאת עם מישהו.‬
‫לא, את לא חייבת לי הסברים, לא.‬
‫לא, אבל אני חושבת שאתה מעניין.‬
‫את יכולה לדבר איתי כמו עם חבר.‬ ‫-בסדר.‬
‫בכל מקרה, בדיוק מיסדנו את הזוגיות שלנו, ו...‬
‫ברור.‬
‫איחרתי.‬
‫הפתעת אותי.‬
‫לא חשבתי ש...‬
‫כן, זה לא קורה לי הרבה.‬
‫טוב, אם הזוגיות שלך תסתיים פעם...‬
‫כן. בינתיים לא.‬
‫שם?‬
‫לאנדרו קסארס.‬ ‫-לאנדרו קסארס.‬
‫אתה לא יכול להיכנס.‬ ‫-מה?‬
‫אני מצטער. אתה לא ברשימה.‬
‫מוזר. אני אגיד לדליה...‬ ‫-אני מצטער, אבל זה לא אפשרי.‬
‫אני רוצה לראות מה שלום הגברת.‬ ‫אתם חדשים. יש לכם אישור?‬
‫בית המשפט שלח אותנו.‬
‫שלום, דליה.‬ ‫-שלום.‬
‫אני צריך לדבר עם הגברת.‬
‫הם לא נותנים לי להיכנס.‬ ‫את יכולה להגיד לה שאני פה?‬
‫אדוני, לך, בבקשה.‬ ‫-ודאי.‬
‫תגידי לה שקיבלתי‬ ‫את הראיות הדרושות. היא תבין.‬
‫בבקשה, אדוני.‬
‫כן, אני המומחה. באתי לבצע הערכה.‬ ‫עוד לא סיימתי את העבודה.‬
‫אני לא יודע מה קורה פה, אבל תנו לי רגע.‬
‫תני לה את זה, בבקשה.‬
‫תגידי לה שבסוף אף אחד לא מכר אותו. זהירות.‬
‫כן, אני יודעת מה קרה לו.‬
‫כן, טוב, בטח אפשר להדביק אותו.‬
‫טוב, אדוני.‬
‫עכשיו, אדוני. בבקשה.‬
‫כן. כמעט סיימתי.‬
‫ותגידי לה שהיא צדקה.‬
‫מצותתים לה עם מיקרופון.‬
‫אדוני, לך.‬ ‫-קסארס!‬
‫אל תדאג.‬
‫אל תדאג, קסארס. אני בסדר.‬
‫בבקשה, אדוני.‬
‫טוב, בסדר. כן.‬ ‫-בבקשה.‬
‫שלום, קסארס.‬
‫בוא נלך.‬
‫גם אתה לא מצליח לישון?‬
‫לא.‬
‫חוק מספר 22,914.‬
‫בסעיף 6 כתוב,‬
‫"כל אשפוז ידווח מיידית‬
‫"על ידי מנהל מוסד האשפוז‬ ‫לקרובי האדם המאושפז‬
‫"או לאנשים שמונו על ידם."‬
‫תקשיב, כמה יש?‬
‫"בסעיף 8 כתוב..."‬
‫כמה יש?‬
‫יש פה רק כמה פסיכים,‬ ‫אבל הם חוסמים את הרחוב.‬
‫אני צריך שמישהו יעזור לי, בבקשה.‬
‫טוב, תקשיב. חכה לי. אני בא.‬
‫אני אבוא איתך.‬
‫בסעיף 13 כתוב, "אי ציות מוחלט או חלקי‬
‫"להוראות שנקבעו בחוק זה‬
‫"בנוגע למנהלי מוסדות טיפוליים,‬
‫"ידווח לרשות הממונה על אכיפת..."‬
‫אני אגיד לך, כדי שתוכל לחפות עליי.‬
‫"...ובמקרה המתאים,‬ ‫לרשויות האכיפה הפלילית ורשויות הכליאה."‬
‫תקשיבו, בבקשה, אסור לכם להיות פה.‬
‫תקרא למנהל המוסד.‬ ‫-יש לי פה מטופלים. בבקשה.‬
‫אנחנו מקליטים הכול!‬ ‫-תגיד את השם שלך.‬
‫ראו הוזהרתם. שחררו את מרתה הופמן.‬
‫אם היא לא תשוחרר תוך 24 שעות,‬
‫הסרטונים יופיעו בכל אמצעי התקשורת.‬
‫ראו הוזהרתם.‬
‫מי אלה?‬
‫החברים שלי.‬
‫החברים שלך יודעים יותר מדי.‬
‫כדאי להם להיזהר.‬ ‫-תחזרו לחדרים, בבקשה.‬
‫לבוא איתך?‬
‫שחררו את מרתה!‬
‫- נאובה‬ ‫מוסד פסיכיאטרי -‬
‫שחררו את מרתה!‬
‫אאוץ'.‬
‫הנה. להביא לך מראה?‬
‫אני בת 83. דברי אליי רגיל.‬
‫כן, נכון, אני מצטערת. אני אביא לך מראה.‬
‫איך אני נראית?‬
‫לא יודעת.‬
‫איך?‬
‫בסדר.‬
‫סליחה, מרתה...‬
‫היא בטח בחדר 15.‬
‫כן, היא בטח עם חוליו, נראה לי.‬
‫יחסים כאלה בין המטופלים אסורים.‬
‫אל תדאגי.‬
‫תארגני את הדברים שלך.‬
‫אנחנו משחררים אותך.‬
‫זה בשבילך.‬ ‫-לא, מרתה.‬
‫כן, כן. הוא מתאים לך. הנה.‬
‫בשביל ואנה... את זה. היא רקדנית.‬
‫בשביל ואנה. איך לא? אני אתן לה אותו.‬
‫ביי, מתוקה.‬
‫איזה כיף לראות אותך.‬
‫היי, אהובה! מה שלומך, יקירה?‬
‫בואו נלך!‬ ‫-את רוצה להגיד משהו, מרתה?‬
‫כולם מוכנים?‬
‫"זרגים תלויים, שדות זין,‬ ‫ביצים ממתינות לזמנן,‬
‫"זינים מגולגלים דחוסים בתוך תחתונים.‬
‫"בולבולים, שטרונגולים,‬ ‫מוטות בשר קשים כאבן,‬
‫"בוקרים עם ביצה אחת.‬
‫"הריקוד העליז של זרגים בחדרי הלבשה.‬
‫"משתנות, משרפות, לחמניות, נקניקים.‬
‫"קונדומים צבוטים, 862 זינים במטר רבוע.‬
‫"בולבולים רופסים של מורמונים,‬ ‫ומיליונים של שמוליקים קטנים.‬
‫"פין אחרי פין.‬ ‫פינים שחורים, גדולים, בריח ורדים."‬
‫ביי, מותק.‬
‫תנוחי קצת.‬
‫ערב טוב!‬
‫גברתי.‬ ‫-אתה יכול להודיע לבנות שלי שחזרתי.‬
‫הלו?‬
‫דליה, את יכולה לרדת? אנחנו פה.‬
‫את בסדר, גברתי?‬
‫את יכולה לתת לי חיבוק, לא?‬
‫הגענו.‬ ‫-כן, גברתי.‬
‫הדבר שלך מצפצף.‬
‫היי, בן.‬
‫"14:00, בית המשפט, שימוע, אשר קבלה."‬
‫זרקו אותך מהתיק, נכון?‬
‫כי לקח לך המון זמן.‬
‫אנחנו מאחרות, אמא. מה רצית להגיד לנו?‬
‫התנאי.‬
‫אה, כן. תבקשו ממני סליחה‬ ‫על 27 הלילות שבהם הייתי כלואה.‬
‫תקשיבי, אמא...‬
‫זה כל מה שאני רוצה לשמוע.‬
‫סליחה, אמא, אם משהו...‬
‫אני מעדיפה לשמוע רק את זה.‬
‫פשוט תגידי "סליחה",‬ ‫בלי הצדקות ובלי טיעונים.‬
‫קדימה, אולגה, את מסוגלת.‬
‫סליחה.‬
‫מרים?‬
‫מה שתגידי, אמא.‬
‫מה? לא הבנתי.‬
‫זהו.‬
‫מה?‬
‫תסלחי לנו.‬
‫היא כבר אמרה את זה. עכשיו את תגידי.‬ ‫-תפסיקי.‬
‫טוב, אז העסקה מבוטלת.‬ ‫-סליחה!‬
‫אני מבקשת רק שהתיקים ימוינו‬ ‫לפי האלפבית, לא לפי סדר זמנים.‬
‫שלום, קסארס.‬ ‫-שלום.‬
‫מחכים לך באולם השימוע.‬
‫אחר כך נטפל בהשעיה שלך.‬
‫בסדר.‬ ‫-בהצלחה.‬
‫תודה.‬
‫הכול בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫"בית המשפט ממשיך בשימוע הגישור‬
‫"עליו סוכם בין הצדדים המעורבים במשפט‬
‫"בנוגע לאי שפיותה של מרתה הופמן,‬
‫"הליך שנפתח על ידי מרים ואולגה הופמן."‬
‫"ההערכה של המומחה שמונה‬ ‫על ידי בית המשפט, לאנדרו גבריאל קסארס,‬
‫"לא תילקח בחשבון, לבקשת ההגנה,‬
‫"כיוון שנפל פגם בחוסר הפניות‬ ‫של המומחה תוך כדי ההליך.‬
‫"האבחנה של דמנציה פרונטו-טמפורלית,‬
‫"שנמסרה על ידי אורלנדו נרוואחה,‬
‫"לא תיחשב כחד משמעית,‬
‫"ולכן יתקיים הליך גישור בין הצדדים.‬
‫"אם ההסכם הבא ייחתם‬ ‫על ידי מרים הופמן ואולגה הופמן,‬
‫"יוסכם להשעות את בקשתן‬ ‫לאשפז את מרתה הופמן‬
‫"במוסד פסיכיאטרי.‬
‫"עם זאת, הן טוענות שמצבה של מרתה הופמן‬
‫"לא מאפשר לה חיים עצמאיים.‬
‫"על כן יוסכמו התנאים הבאים.‬
‫"החל מהיום, לא יותר‬ ‫למרתה הופמן למכור או למשכן את נכסיה..."‬
‫סליחה.‬
‫"...לא יותר לה לקנות נכסים חדשים,‬ ‫להקים שותפויות‬
‫"או לחתום על חוזים.‬
‫"לא יותר לה להתחתן או לעזוב את המדינה.‬
‫"עבור כל אחת מהפעולות שהוזכרו לעיל,‬ ‫מרתה הופמן תזדקק להסכמתן של בנותיה‬
‫"או של הנציגים שימונו על ידן.‬
‫"נכסיה ינוהלו בידי אפוטרופוס,‬
‫"שימונה על ידי הגברת מרתה הופמן,‬
‫"בהסכמה עם בנותיה."‬
‫בואו נדבר על האפוטרופוס של הנכסים.‬
‫כן, הסכמנו שזה יהיה המומחה, מר קסארס.‬
‫אם אין התנגדות ואם מר קסארס יסכים,‬
‫הוא ימונה לאפוטרופוס‬ ‫שינהל את נכסיה של גברת הופמן.‬
‫קסארס?‬
‫כן, לא, אני מתאר לעצמי‬ ‫שאני לא חייב להחליט עכשיו.‬
‫נוכל לנסות שלושה חודשים לפני...‬
‫מרתה. מרתה.‬
‫רק רגע. סליחה.‬
‫מה זה היה?‬
‫תעשה את זה, קסארס.‬ ‫-מרתה?‬
‫אני לוקח אותו לרגע. בוא.‬ ‫-רק לרגע.‬
‫כמה מטופלים יש לך?‬
‫מעט.‬
‫מעט? כמה?‬
‫שניים, אבל אחד מהם בא רק לסירוגין.‬
‫מרתה!‬
‫מה זה היה?‬
‫ניהלתי משא ומתן, כמו שהצעת.‬
‫אני הצעתי דבר כזה?‬
‫כן, נראה לי שכן.‬
‫בכל מקרה, אני חייב להזהיר אותך, מרתה,‬
‫שאני לא מסוגל לנהל‬ ‫אפילו את הבית שלי ולא את החיים שלי.‬
‫זה לא כל כך קשה.‬
‫אתה צריך רק לדווח‬ ‫על הוצאות שמתחשק לי להוציא.‬
‫כן, אבל בכל זאת...‬
‫אני לא יודע אם זאת עבודה...‬ ‫איך להגיד? יציבה במיוחד.‬
‫אבל תקבל משכורת יפה.‬
‫כן, כן. לא. תודה.‬
‫איך להסביר את זה?‬
‫אני לא יודע כמה זמן אעבוד בעבודה הזאת.‬
‫ברור. אתה אומר שאני עלולה למות בכל רגע.‬
‫לא, טוב, זה לא מה שאמרתי.‬
‫שיהיה ברור, אני מתכוונת‬ ‫לחיות עוד הרבה שנים.‬
‫כן, ברור. לא, גם אני. אבל אין לדעת.‬
‫ולא, אתה צודק.‬ ‫בכל רגע יכול ליפול לנו פסנתר על הראש.‬
‫אבל אנחנו נמצא פתרון.‬
‫תקשיב, יש לי פסל‬ ‫שאני יכולה לתת לך כעירבון.‬
‫היד שלו נשברה, אבל גם ככה הוא יקר מאוד.‬
‫ללוות אותך?‬
‫לא, אני יכולה לבד.‬
‫לא, אני יודע.‬ ‫ככה אני אוכל ללכת איתך יד ביד.‬
‫בסדר.‬
‫אל תמרח את הזמן, קסארס.‬
‫בסדר.‬
‫כמה שנים אחר כך נחקק בארגנטינה‬ ‫חוק חדש שהסדיר את נושא בריאות הנפש.‬
‫הוא אוסר על אשפוז כפוי‬
‫ומבטיח למטופלים תקשורת עם יקיריהם.‬
‫מרתה חיה עד גיל 104,‬
‫ונהנתה מחירותה הנאה מלאה.‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬