Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NATALIA ZITO 27 ÉJ CÍMŰ MŰVE ALAPJÁN
A FILM VALÓS ESEMÉNYEK ALAPJÁN KÉSZÜLT.
Késnek.
A VALÓSÁGGAL VALÓ EGYEZÉS VÉLETLEN.
Majdnem tíz perc késés.
Idióták.
- Kiszállok. - Nyugalom!
- Nyugodt vagyok, Olga! - Csak azt mondom, jobb itt bent várni.
Megjöttek.
Megvan. Köszönöm!
Jó estét!
- Jó estét, Daniel! - Hogy van?
- Myriam vagyok, a hölgy lánya.
Én pedig Olga, a másik lánya.
- Hogy zajlik majd a művelet? - A „művelet”?
A procedúra. Nem tudom, mi a neve.
A hölgy tudja, mi fog történni?
Csak azt, hogy maguk meglátogatják.
Nem tudja, hová kerül majd.
Azt hiszi, elvégeznek pár vizsgálatot.
Kissé késő van ehhez, nem?
Figyeljenek!
Nem akarom, hogy anyám szenvedjen.
- Én sem akarok szenvedni. - Hadd beszéljenek!
Nézze, asszonyom! Ha a beteg ellenállást tanúsít vagy agresszív,
néha cselekednünk kell.
Ez mit jelent pontosan?
Nyugtatót adunk be.
Az lenne a legjobb, ha nem anya előtt hoznánk meg a döntést.
Igen. Ezért általában kitalálunk egy jelszót.
Egy jelet,
amivel maguk a tudtunkra adják, hogy beadhatjuk a nyugtatót.
Egy taps?
Nem vonhatjuk magunkra a beteg figyelmét.
Jobb lenne egy mozdulat, egy kulcsszó.
„Kabát”.
„Kabát”?
Azt mondjuk: „Vedd fel a kabátodat!”
Valami rövidebb kellene.
„A te érdekedben.”
Legyen ez a kulcsszó! „A te érdekedben.”
- „A te érdekedben”? - Nem egyértelmű.
Akkor javasolj másikat!
Használjuk ezt!
- Igen? - Igen.
Rendben.
Oké.
Akkor kérem, itt írja alá!
Delia! Mi a helyzet?
Megvagyok.
Úgy értem, az anyámmal.
Mit mondhatnék? Volt már jobban is.
Ébren van?
Ilyenkor mindig ébren van.
Beengedne minket?
Akkor...
bemész?
Menj!
Elkísérem.
- Bepakolt a táskába, ahogy kértem? - Máris.
Kint várok.
Készen állok.
- Jó estét! - Jó estét!
Jól van. Mehetünk?
Már megnyomtam.
Ki ez a fickó?
Minek ez a felhajtás?
Itt is van.
Nem férünk be mind.
De igen, anya!
Nem. Maximum 300 kiló.
Maga 80 kiló lehet.
Nagyjából.
- És maga? - Anya!
Így máris 200 kilónál tartunk.
Maguk menjenek le a lépcsőn!
Jól van.
- Hölgyem? - Menjenek le a lépcsőn!
- Hová visztek? - Tudod, hová. Elvégeznek pár vizsgálatot.
- Ilyen későn? - A te érdekedben tesszük.
- Minden oké? - Igen.
- Mi történt? - Semmiség.
Ez az én fülbevalóm?
Igen, egyszer régen nekem adtad.
Emlékszel? Gyerekként, amikor hazudtál nekem,
megráncigáltam a füledet.
Anya, kérlek! A te érdekedben tesszük!
- Mit mondtál, te ostoba? - A te érdekedben!
- Mit mondtál, te ostoba? - Nyissák ki az ajtót!
- Engedj el! - Nyissák ki!
Engedj el, anya!
Nem, mondd meg az igazat!
- Ez fáj! - Mondd meg az igazat!
Nyugodjon meg, asszonyom!
Ki maga? De...
Jól van. Lassan! Jól van. Üljön le!
Erre nem számítottam.
Így nyugodtabban utazhat.
- Mit mond, kedveském? - Semmi baj!
A te érdekedben tesszük.
- A te érdekedben. - Jól van, menjünk! Semmi baj!
- Menjünk! - Miket mondott maga rólam, Daniel?
Semmit, asszonyom!
Mondja meg Deliának, hogy a húst...
tegye a fagyasztóba!
MENTŐK
Megérkeztünk. Erre!
Még egy kicsit! Ez az! Lassan!
- Lassan! - Lassan!
Így ni!
Mi ez a hely? Hol vagyunk?
Itt nyugodtan tud majd pihenni.
Egy éjszakát sem vagyok hajlandó itt tölteni.
27 ÉJ
Jó reggelt!
- Casares! - Helló!
Ő itt az új asszisztens.
Az úr a pszichológus szakértőnk. Az övé a Hoffman-ügy.
Igen, a Hoffman.
- Leandro Casares. - Alejandra Conde.
Jól van, megvolt a bemutatkozás. Mi következik?
Kávé cukorral?
- Csinálom. - Ne, majd én!
- Kérsz? - Nem, kösz!
Mi következik, Alejandra?
- „Feleske...” - Felesketem.
A megbízás elfogadása. És aztán?
Átadom az aktát, amikor a szakértőnek szüksége van rá.
- Szuper. - Szuper.
Igen, én először inkább...
Szeretném meginni a kávémat.
Aztán megismerkedem a szóban forgó üggyel,
és csak utána hasonlítom össze az aktával.
Bologna bíró úr! Casares vállalja a Hoffman-ügyet.
- Ezért jöttem. Hogy vagy? - Jól.
- Van egy perced? - Igen.
- Bologna bíró úr... - Ne húzd sokáig, jó?
Egy hétig fedezzük az útiköltséget. Azon felül te fizetsz.
- Ez új. - Egy hét múlva kérem a szakvéleményt!
- Nehéz lesz. - Csak egy tipikus elmezavaros eset.
Legfeljebb két hetet kapsz. A nő vagy őrült, vagy nem, oké?
- Vagy gyagyás, vagy nem. - Igen, értem.
Figyelj!
Szeretnék több munkát is rád bízni, tudod? De mostanában...
Igen, észrevettem, hogy mostanában nem voltam szerencsés ilyen téren, igaz?
Az az igazság, hogy nagyon komótosan dolgozol.
Frontotemporális demenciát diagnosztizáltak egy 83 éves nőnél.
A lányai szerint az öregasszony folyamatosan dorbézolt,
rossz szándékú szeretőket tartott, és hasonlók.
A családi vagyont kétes befektetésekre pazarolta,
amíg be nem utalták.
Az asszonyt 27 nap után kiengedték a klinikáról,
és ismét dorbézolni kezdett a lakásában.
A lányai aggódnak érte, és szeretnék őt újra beutaltatni.
Ez számomra logikus.
Nos, ezzel egy olyan területre tévednénk...
Milyen területre?
Mindegy is, én jobban szeretném a saját...
Igen, tudom, a kérdőívedet használni. Az asszony 83 éves, érted?
Nincs sok időnk.
Jó napot! A szakértő vagyok, Martha asszony...
Tudom. Legfelső emelet.
Köszönöm!
- Menjen csak! - Köszönöm!
Jó napot!
- Helló! - Helló!
Azt hozd!
Sajnálom, de Martha asszony nem tudja fogadni magát.
- Tudok várni. - Ma nem lesz jó.
Türelem!
Sok éjszakát töltött egyedül.
Időbe telik, amíg felépül.
- Maga ügyvéd, igaz? - Nem.
De ki akarja őt hallgatni.
Nem, meginterjúvolnám. Pszichológus szakértő vagyok.
- Minden kész. - Oké.
És kinek az oldalán áll?
Nem, félreérti, engem a bíróság küldött. Én pártatlan vagyok.
Pártatlan. Létezik pártatlanság?
Próbálkozom.
Bernardo Girves.
Leandro Casares.
Kikísérem, uram!
Tudja, hogy ki Martha Hoffman?
Nem. Már mondtam.
Nem vagyok újságíró, sem nyomozó. Szakértő vagyok.
Akkor ismertem meg, amikor özvegy lett.
Eljött a galériába, ahol dolgoztam.
Tájképeket ajánlottam neki. Pár átlagos festményt.
A szemüvege fölött rám nézett, és azt kérdezte: „Hülyének hisz engem?”
Az 1950-es években Párizsban élt,
egy ennél kisebb lakásban.
Hogy ételt vehessen, elment André Gide régi szeretőjéhez.
Martha reggeltől estig táncolt.
Egyszer elment egy meghallgatásra. Háromszáz jelentkező volt.
Csak kettő jutott tovább. Martha és egy német lány.
Egy hétbe telt kiválasztani őket.
De mindig a németek nyernek, és ez sem volt kivétel.
- Tudja, ki volt az a német lány? - Nem.
Pina Bausch.
Nem tudja, ki ő?
- Nem hinném. - Fogja meg!
Egy csodálatos táncos.
Ez az anekdota mindenkit lenyűgöz, de úgy tűnik, magát nem.
Martha pénz nélkül is csodás volt.
Értette a művészetet.
- Óvatosan! - Mindig csodás volt.
Bár fele ennyi energiám lenne! Hihetetlen.
Aztán hozzáment Hoffmanhoz, és birodalmat építettek.
De legbelül Martha ugyanaz a táncos volt.
Aztán megözvegyült,
és újjászületett, egy bohém nő reinkarnációjaként!
- És milyen gazdag! - Ezért utaltatták be.
Irigylik az asszony szabadságát.
Mit gondol?
Jelenleg még nincs véleményem.
- Nézd csak! - Biztos van véleménye.
Menjünk arra!
Nincs. Jelenleg nincs.
Menjen előre! Mi elmegyünk a kocsiért. Kint találkozunk.
Várjon!
Elnézést! Talán anyám magának adta, de ez az enyém.
Daniel, vigye fel az emeletre!
Leandro Casares vagyok.
A bíróság küldött Martha Hoffman ügyében.
Biztosan a maga anyja.
Elnézést, maga a szakér...
Szándékosan tetted, Myriam! Piszkos kis trükköket vetsz be!
Szerinted nekem nincs semmi dolgom, anya?
Olyankor küldesz ide embereket, amikor nem vagyok ébren.
Őt a bíróság küldte. Nem tudom, mikor vagy ébren. Tizenegy óra van.
- Elnézést... - Ő az, aki megkapta az ügyet?
Leandro Casares vagyok.
Jöjjön közelebb a képernyőhöz!
- Jól van. - Mit gondolsz, Delia?
- Olyan, mint egy pap. - Igen.
- Jöjjön vissza hétfőn! - Rendben.
Egy szexi pap.
- Casares, ugye? Van egy perce? - Persze.
Mióta elhagyta a klinikát, úgy hemzsegnek ott a barátai, mint a legyek.
- Belebotlottam egybe. - Girves gazember.
Tíz éve üldözi anyámat.
Biztosan elmondta a történetet Pina Bauschról.
- Elmondta? - Igen.
Pina Bausch nem élt akkor Párizsban.
Nézzen utána a neten! Minden ott van.
Mint mondtam, nem ezért jöttem.
Ez egy 1937-es Patek Philippe.
- Tudja, mi ez? - Nem.
A futárnál volt,
aki a lakásnál lévő bolt rendeléseit szállítja ki.
Anyám adta neki.
Vegyen csak!
Oké.
Kiderült, hogy a fickó börtönben ült csalásért.
Azt mondta anyámnak, hogy egy európai társulat táncosa.
Ötszáz dollárért vettem tőle vissza.
Az órát. Visszavettem az órát.
Az elmúlt években
anyámat egyre kevésbé érdekelte a dolgok értéke.
És mit mondhatnék?
A testvéremmel rengeteg lehetőséget beszéltünk át, mielőtt beutaltattuk őt.
Hogy érti ezt pontosan?
Ezt a döntést egy szakembernek kellene meghoznia.
Pontosan. Így értem.
Anyám nagyon intelligens nő.
Nehéz volt elfogadni, hogy megbolondul.
Nagyon fájdalmas látni ezt a hanyatlást.
Bár kiengedték a klinikáról,
de vigyáznunk kell rá, védenünk kell őt,
mert mi igazán törődünk vele.
Anyám járt valakivel, aki 35 évvel volt fiatalabb nála.
Össze akartak házasodni.
Még egy ingyenélő.
A klinikán vigyáztak rá. Nyugodtabbak voltunk.
Eltűnt egy Dalí anyám lakásából. Tudja, mi az?
Igen. Ismerem Dalít.
Nos, eltűnt egy Dalí.
Egy jelentős értékű Dalí.
Meg tudná mondani,
miben változott meg leginkább az anyja mostanában?
Nagyjából abban, amit elmondtam, nem?
Igen, persze.
Gondolom, olvasta Narvaja doktor úr jelentéseit.
Ő az ország egyik vezető neuropszichiátere.
Ő kérte, hogy utaltassuk be.
- Mit csinálsz? - Dolgozom.
Van valami terved?
Dolgoznom kell.
Mi az?
Ilyenkor pihenni kell. Mozdulj ki, menj moziba!
Igen, de most nem jó. Majd máskor. Máskor, apa!
Tudok segíteni valamiben?
Nem tudsz. Eléggé különös ügyet kaptam.
Majd holnap megoldod.
Majd máskor elmegyünk, jó?
Jót tenne neked, ha néha kimozdulnál, tudod?
Együtt élünk a lakásban. Mi lenne, ha beosztanánk, ki mikor van otthon?
Már értem. Neked...
Randevúm lesz.
Oké.
Értem. Azt akarod, hogy elmenjek?
Igen.
Oké.
Ilyen későn még itt?
Igen, elakadtam pár dologgal.
Értem.
- Megiszom a kávét, aztán megyek. - Oké.
- Kellene valami? - Nem. Ilyen későn nem.
Megnézném Martha Hoffman aktáját.
Elolvastam.
- Igen? Nincs benne a röntgen. - Nincs benne a röntgen.
Igen.
Furcsálltam is.
Igen.
Beszél a neuropszichiáterrel, aki beutalta Marthát?
Nos, neuropszichiáterek valójában nem léteznek.
Narvaja doktor úr neurológus, és egyben pszichiáter is. Igen.
Értem.
Megkérdezi tőle, milyen alapon rendelte el Martha beutalását?
Ébresztő, Martha! Már 11 óra van.
Jó reggelt!
Nem kellene itt lennem.
Ezt Narvaja doktor úr írta fel.
- Ki? - Legyen jó kislány, oké?
Hogyne. Imádom a tablettákat.
Most eszünk valamit, aztán találkozhat az itteni barátaival.
Tessék?
A többi beteggel, akikkel osztozik ebben az élményben.
Később fakultatív foglalkozások lesznek.
Én nem megyek.
Úgy döntött, ma lázadni fog?
Szeretnék telefonálni.
Az egyik lányával szeretne beszélni?
A fogvatartóimmal? Köszönöm, de nem!
Megértem, kedveském!
De Narvaja doktor úr nem engedélyezett másfajta kommunikációt, érti?
Készülődjünk, jó, kedveském?
Miért beszél úgy velem, mint egy gyerekkel?
Elnézést! Nem is tűnt fel, hogy így beszéltem.
A kulturális különbség zavarja őket.
- Igen. - Igen.
- Mindenük megvan. - Szüksége van valamire?
Kérem, menjen vissza a szobájába!
Martha!
Asszonyom!
Jó napot!
Asszonyom!
Martha?
Asszonyom?
Azt nézd!
Elnézést!
Elnézést, Julio!
Jöjjön, Martha!
Köszönöm a jó társaságot!
A nevem Archie. Régen Arielnek hívtak. Itt Archie vagyok.
Elmondaná, hogy mi történt mostanában?
- A verebes dolgot? - Megint?
- A verebes dolgot. Oké. - Kezdje!
Ez egy olyan veréb...
Van egy fészek az ablakban,
és született egy veréb.
Aztán eltávolították a fészket.
- És ez nem tetszett magának? - Nem.
- Később még mesélhet, oké?
Ki szeretne még bemutatkozni Marthának? Isabel?
Én vagyok Isabel.
Negyvenhat éves vagyok.
Itt lettem 46 éves.
Hat hónapja érkeztem.
Bipoláris zavarom van, és voltak pánikrohamaim is, de már jobban vagyok.
Igen, Isa, sokkal jobban van!
De mindig elmondjuk, maga nem csak ennyiből áll.
Például tanár is.
Egy középiskolában tanítottam földrajzot.
Nagyon jó.
Julio?
Elmondaná, mi történt mostanában?
Julio néha szeretne beszélni, néha nem.
- Julio hangokat hall. - Mit mondanak a hangok? Mondd el!
Hangokat hall.
Rafa, leülne, kérem?
Hagyjuk őt békén! Majd elmondja, ha lesz hozzá kedve.
Szóval, Martha,
meséljen nekünk magáról!
Nekem nem kellene itt lennem. Igazságtalanul zártak be ide.
Ez egy logikus érzés, mintha a világ nem értene meg minket.
A világ tökéletesen megért engem.
Vagyis megértett, de a lányaim úgy döntöttek, bezáratnak ide.
Értem.
Nem, nem érti.
Rendben. Szeretne még mondani valamit? Mit gondol, miért záratták be ide?
Gondolom, félnek, hogy férjhez megyek.
Nagyon jó.
Nagyon jó, Martha!
Köszönöm, hogy ezt megosztotta velünk, hogy ezt elmondta!
Később még mesélhet, oké?
- Jó napot! - Neve?
Leandro Casares.
Leandro...
Casares.
Leandro Casares van itt.
Jöjjön, Leandro Casares!
Köszönöm!
Erre tessék!
Üljön le! Martha asszony hamarosan jön.
Köszönöm!
Maga fog megint bezáratni engem a bolondokházába?
Nem, én pszichológus szakértő vagyok. Nem zárathatok be senkit.
Vegye le a zakóját!
Oké.
Be van drótozva?
Nem. Nem vagyok bedrótozva.
Mondja el az igazat! Vagy szeretne levetkőzni?
Nem. Ha szeretném felvenni a beszélgetést, megkérdezném.
Bepoloskázták a lakásomat.
Valóban?
És minden, amit mondunk, felhasználható ellenem és maga ellen is.
Értem. És kik akarnák bepoloskázni a lakását?
A lányaim.
Nem hagyhatom el a lakást. Nem fogadhatok senkit.
Őrök táboroznak a bejáratnál.
Nagyon veszélyes lehetek.
Ezt mindjárt felmérjük, rendben?
Kinek az oldalán áll?
A bíróság küldött a diagnosztikai felmérés elvégzésére. Pártatlan vagyok.
Ha áthívnám a szobámba, és ajánlanék egy aktatáskányi pénzt,
hogyan alakulna a pártatlansága?
Ha ajánlatot tenne, fel kellene jelentenem a bíróságon.
De azzal a pénzzel saját nyomozóirodát alapíthatna.
Komolyan beszél?
Magából hiányzik a szenvedély.
Elmondaná, mire gondol pontosan, milyen szenvedély...
Szerintem vetkőzzünk le!
Megriadt. Nem kell mindent szó szerint érteni.
Vegyük le az álarcainkat! Kezdjük elölről!
Szánjunk 30 másodpercet arra,
hogy csendben lélegezzünk és lazítsunk!
Rendben, szóval...
Még nem telt le a 30 másodperc.
Most telt le. Sokkal nyugodtabbak vagyunk.
Rendben. Kezdjük a kérdőívvel!
Elegem van a kihallgatásokból és a pszichiáterek kérdéseiből.
Beszélgessünk normálisan!
Igen, tudom, hogy nehéz volt magának a klinikán.
Hogyan jellemezné?
Egy újabb kérdés?
Nem tudom. Miről szeretne beszélgetni?
Maga egy kérdezőgép.
Úgy tűnik, az egyetlen látogatóm nem túl szórakoztató egyéniség.
Delia...
Nem tudom, szabad-e...
Értem, a mikrofonok...
Töltsön egy kis teát, fiatalember!
Ne abból! Az üveg teáskannából. A másikból.
Töltsön magának is!
„A körülményeit tekintve, inkább eltűnne, meghalna vagy...”
Nem, nem olvashatja el a kérdéseket előre.
Én inkább élnék.
- Rendben. - És maga?
Én is. Inkább lennék ebben az állapotban. Mármint életben.
És mit tesz ezért?
Bocsánat, de nem értem.
Mi mást csinál még az életben azon kívül, hogy szakértősködik?
Nos, vannak hobbijaim. Sportolok.
Nem sportol.
Nem, de kellene.
Vannak betegei is a szakértősködés mellett?
- Van pár. - Feleség? Gyerek?
Nincs.
Barátnő? Barát?
Barátnő. Nem. Most nincs, de...
De volt?
Igen, régebben volt.
És mi történt?
Nos, szakítottunk.
Elhagyta magát.
Igen, elhagyott.
És még mindig fáj?
Néha.
Gombolkozzon ki egy kicsit! Úgy fest, mint egy pap.
Oké.
- Így? - Igen.
Mikor szexelt utoljára?
Erre nem válaszolok. Haladjunk a kérdésekkel!
Lefogadom, hogy én ennyi idősen is többet szexelek magánál.
Valószínűleg igen.
A tünetek között szerepel a szexuális gátlástalanság,
a nem megfelelő magaviselet,
az empátia elvesztése, a rossz ítélőképesség,
a kényszeres viselkedés, a nevetés,
vagy a kiszámíthatatlan sírás.
Most valószínűleg mindenki önmagát diagnosztizálja, igaz?
Azt gondolják: „De Narvaja doktor úr, nekem is vannak ilyen tüneteim.”
Ne aggódjanak!
Nehéz felismerni a patológiát ezekben a tünetekben,
amelyek nagyon is ismerősek, igaz?
Én az apámnál ismertem fel ezeket.
Ezért kezdtem el tanulmányozni a frontotemporális demenciát
ezen az egyetemen.
A Milton Wynants Egyetemen doktoráltam neuropszichiátriából,
és a kutatásom által arra törekszem,
hogy a téma nagyobb hangsúlyt kapjon globálisan.
Nagy tapsot kérek a mentoromnak, a nagyszerű Héctor Seregninek!
Köszönöm!
Fede, a villanyt, kérlek!
Ez a toll sokat jelent nekem.
Minden nap használtam az egyetemen.
Ezzel írtam az első jegyzeteimet a Pick-kórról,
a frontotemporális demenciáról.
Ezt most neked adom, öreg barátom.
Köszönöm!
Vissza kell mennie.
Ez Argentína legjobb klinikája a számára.
Igen. Egyébként csodálkozom azon, hogy Martha Hoffmant
elkülönítették a klinikán.
Mintha nem csak szakmai szempontból érdekelné a dolog.
El kellett különíteni.
Az emberek kihasználták a sebezhetőségét.
Biztosan észrevette, hogy Martha könnyen megválik az értékeitől.
„Az értékeitől”?
Lényegében a pénzétől.
A frontotemporális demencia egyik fő tünete a tékozlás.
Szóval, ha Martha Hoffman nem lett volna gazdag ember,
nem kellett volna beutalni őt?
Kevésbé lett volna sürgős.
Valószínűleg nem lett volna rá szükség.
Egy kétségbeesett család keresett fel.
Két nő, akik attól féltek, hogy elveszítik az anyjukat,
akit a saját viselkedése sodort veszélybe.
Ezt biztosan észrevette.
Sürgős, megelőző intézkedésként beutaltuk a klinikára,
hogy megoldjuk az elfajult helyzetet.
Így volt időnk további vizsgálatokra.
De kiengedték.
A szakvéleményem és az ítélet nélkül,
terápia vagy kezelés nélkül
az idő ellenünk dolgozhat.
Azt kérem!
Az aktában nem voltak benne a diagnózist alátámasztó röntgenfelvételek.
- Valóban? - Igen.
Különös.
Nehéz lesz megtalálni ezeket, ugyanis új irodába költözöm,
talán pár hét múlva meglesz.
Pár héten belül lezárul az ügy,
és az idő ellenünk dolgozhat.
Meglátom, mit tehetek.
Leandro Casares. Már jártam itt.
Leandro Casares.
- A szakértő. - Casares.
Elnézést!
Volt olyan, hogy hallott beszélni valakit, amikor senki sem volt a közelben?
Néha azt hiszem, hogy hallom a férjem, Ernesto horkolását.
De jól tudom, hogy nincs itt.
Mennyibe kerül most egy kiló paradicsom?
Ezt a kérdést igazságtalannak érzem. Egy ideje nem vásároltam semmit.
- Jó. Emiatt ne aggódjon! - Delia tudja.
Jól van.
Ha arról kérdezne,
hogy mennyibe kerül egy könyv manapság,
vagy milyen filmeket néztem mostanában,
azt meg tudnám mondani.
Emlékszem a cselekményre. Mindenre.
Ne aggódjon!
Azt hiszik, kérdések és válaszok alapján be tudják kategorizálni az embereket.
Többes számot használt. Kikre gondol?
Ügyvédek, szakértők, pszichiáterek.
Értem.
Tudom, hogy maga elboldogulna a füzete nélkül is. Próbálja ki!
Mindenkinek megvan a saját módszere.
El tudom képzelni, ahogy az első randevún
előveszi ezt a füzetet a kérdőívvel.
Nem. Ez nem így van.
Mondja csak, amikor először akar megcsókolni valakit, mit csinál?
Először kikérdezi arról, hogy megcsókolhatja-e?
Nem, ebben az esetben nem.
De igen.
Mert lehet, hogy a végén pofont kap.
- Jól van. - Nem tud táncolni, igaz?
Nem, nem tudok táncolni. Mondhatni, nincs rá alkalmam.
- Én segíthetek... - Nem igazán...
Nem igazán érdekel, hogy adódik-e rá alkalom.
Megtaníthatom táncolni.
Majd egyszer.
Addigra én már halott leszek.
Nos...
Folytassuk! Három szót fogok mondani.
Ha végeztem, kérem, ismételje meg ezeket,
hogy meggyőződhessek róla, jól hallotta-e, oké?
Üveg, kalapács, bot.
Ez három fallikus tárgy.
Amíg leírja ezt az érdekes tényt,
én mozgok egy kicsit.
Úgy érzem, hogy maga arra törekszik,
hogy lassítsa a munkámat.
Így van?
Igen.
Igen, igaza lehet.
Talán szeretnék benne maradni ebben a pillanatban,
még magával is.
Jó, hogy a lakásomba vagyok bezárva,
a saját lakásomba, és nem egy bolondokházába.
Nekem sok a dolgom, tudja? Rengeteg a projekt.
Maga szeret gyűjtögetni, igaz?
Úgy tűnik.
Volt már olyan, hogy elveszített valamit?
Meséltek a Dalíról, ugye?
Mondja el, mi történt azzal a műtárggyal!
- Talán az egyik barátja vitte el. - A barátaim nem lopnák el tőlem.
Talán nem ellopták.
Segíthettek magának kivinni a lakásból,
és eladni a lányai tudta nélkül. Ők kezelik a vagyonát.
Nem rossz ötlet, de...
De nem. Sajnos nem tudom, hol van.
Érezte már azt, hogy irányíthatatlan a viselkedése?
Vagy azt, hogy gondolkodás nélkül cselekszik?
Csengetne helyettem, kérem?
Igen. Néha csinálok olyat, amire nem emlékszem,
de semmit sem bánok meg.
Teszem, amit kell.
Nem alkohollal kellene bevennie azt a gyógyszert.
Igen, értem. Tudom, hogy vannak mikrofonok,
de töltök egy kis vizet, rendben?
Szia!
- Senki sem látogat meg? - Nem.
Biztos?
Tessék?
Hallottam a történetedet.
Engem is igazságtalanul zártak be ide.
Mesélj még!
Itt sosem tudhatod, volt-e látogatód vagy sem,
mert nem mondanak el mindent.
Nem értem.
- Tudod, az ápolók... - Igen.
Megfigyelnek engem, mert tudják, hogy...
- Haladjunk tovább, Pablo! - Jó, megyek.
Olyasmit tudok róluk, ami miatt pórul járhatnak.
Mégis mit?
Állandó megfigyelés alatt vagyok.
Kik figyelnek meg?
Pont ez a lényeg. Különböző szolgálatok.
Hírszerző szolgálatok.
Mit csinálnak itt?
Beszélgetünk.
Jó, de kérem, menjenek a szobájukba! Ez nem társalgó.
Vane, késő van, hagyja abba!
Mások pihenni szeretnének. Hagyja abba, kérem!
- Vane, feküdjön le, kérem! - Te táncos vagy?
Vane?
Lehetséges.
- Vane... - Hagyja békén!
Ne szóljon bele, Martha! Vane...
Nem azt akarják, hogy kifejezzük magunkat? Hagyja!
Foglalkozzon a saját dolgával, jó?
Vane, kérem! Elég volt, Vane!
Késő van! Elég!
- De fél óra? Hogyan? - De hatkor...
- Jó napot! Elnézést! - Jó napot! Hogy van?
Martha vagyok, a fia barátja.
- Egy beteg, egy kolléga. Nem tudom. - Értem. Oké.
A neve Martha.
- Igen, tudom. Elmondta. - Igen, a neve Martha Hoffman.
Segítségre van szükségem. Mesélhetnék az ügyemről?
Most nem annyira alkalmas...
Csak egy kis időm van, hogy beszéljek a fiammal.
- De majd legközelebb. - Martha!
Ne zavarja őket, kérem!
Majd legközelebb...
Köszönöm!
Martha ma sminkelt.
Erre jön.
Jó napot!
Martha vagyok.
Tudom, apám mesélt magáról.
Velem nem beszél.
Eléggé hóbortos.
Szeretnék kérni valamit.
Menjen el a kulturális központba!
Ami a régi olajfeldolgozóban működik, a hidak mögött.
Ott vannak a barátaim.
Mondja meg nekik, hogy nem fogadhatok látogatókat!
Jöjjön, Martha! Menjünk! Ennyi elég volt.
Menjünk!
- Martha Hoffman vagyok. - Elég, Martha!
Elég volt! Jöjjön velem!
Martha!
Vane, pihenjen egy kicsit!
Martha, szüksége van bármire?
Ha igen, csak szóljon, rendben?
- Casares úr! - Már kopogtam is.
Ne keverd össze a dolgokat!
- Nem keverek össze semmit! - Elnézést!
Casares úr! Most nem a legalkalmasabb.
- Én... - Casares jött? Engedje be!
Elnézést!
Mindent aláíratnának velem!
Tessék, olvassa el! Olvassa el, és mondja el, mit gondol!
Nem tudom, most elmehetek-e a mosdóba. Ha nem, várok.
Ebben az áll, hogy nem is vagyok annyira őrült.
Elhagyhatnám a lakást, ha nem költeném a pénzemet.
Ez nem igaz, anya! Itt most a pazarlásról van szó.
És ki mondja meg, mi a pazarlás?
Egy ekkora összeget befektetni egy kulturális projektbe,
ami valójában egy átverés... Ezt mindenki pazarlásnak nevezné.
Miféle átverés?
Az épületet lefoglalták!
A kormány pereskedik a földért.
Asszonyom, az egyik úriember azt kérdezi, elmehet-e...
Most nem alkalmas.
- Elnézést, én megyek is... - Maradjon, Casares!
Ne menjen el, Casares! Ezt nem lehet megértetni vele.
Semmit sem tudsz megértetni velem, drágám!
Persze, de a barátaid képesek lennének rá.
Jó ízlésük van, mint neked.
Szóval ők megértik.
Ezért küldtem a lányomat abba a párizsi iskolába, amit a nagyi javasolt.
Mert természetesen nekem nincs jó ízlésem.
- Nem mondtam ilyet. - De igen.
Lehetséges. Nincs túl jó ízlésed.
Nos, a lányod, akinek nincs jó ízlése,
éveken át intézte a pénzügyeidet, azért,
hogy a jósnőid, az ügyvédeid és mindenki körülötted megkapja,
amiért dolgozott, erre te odaadod valakinek a Dalít.
Az orvos barátai segítségével be akarja bizonyítani, hogy őrült vagyok,
hogy eltussolja azt, amit nem mer bevallani.
Tudod, mi az?
Ebbe ne menjünk bele!
Szar az életed.
Szar a férjed, szar a munkád, szarok a barátaid.
Rajtam nem ezt látod,
mert engem gyönyörű dolgok vesznek körül.
Elnézést! Az apám keres.
Szerencsére az unokám jobb ember nálad.
Az anyád és a lányod is jobb ember, mint te, és ezt te is tudod.
Tudod, ezt hogy hívják?
Balszerencse.
A törvény nekem ad majd igazat.
Egy rohadt ribancnak biztosan nem ad igazat!
Tessék, vidd ezt is!
Vidd el innen! Mondom, vidd el!
Martha, elég volt! Jobb, ha abbahagyja.
- Szüksége van valamire? - Nem.
Csak tudni akartam, hogy van. Minden rendben?
Igen, köszönöm!
Üveg, kalapács, bot.
Tessék?
Üveg, kalapács, bot. Jó a sorrend?
Igen. Ne törődjön most a kérdőívvel, oké?
Máskor visszajövök. Bármi kérés?
Becsukná az ajtót?
Te itt vagy?
Úgy tűnt, koncentrál. Nem akartam zavarni.
Nyugodtan tegezz!
És ilyen későn már nyugodtan menj haza!
- Csináltam magának kávét. - Kösz!
Nálam most nincs áram, szóval inkább itt maradok még egy kicsit.
És? Itt töltöd az éjszakát?
Nos, én...
Néha egy kicsit tovább maradok itt.
Mondanám, hogy gyere át hozzám, de ma este apám...
Nem! Elnézést, nem akartam célozni semmire!
Ugyan! Úgy értettem, ha szükséged volna rá.
Nem, de köszönöm!
És mit csinálsz olyankor, amikor itt töltöd az éjszakát?
Átnézem az aktákat, az ügyeket... Vagy semmit.
- Alszol? - Nem.
Néha.
- De ha maga itt maradna... - Nem. Egyáltalán nem. Nincs gond.
- Az apja miatt. - Nem. Váltjuk egymást apámmal.
Így kimozdultam kicsit.
Bocsánat, hogy beleavatkozom, de hamarosan el kell készülnie a szakvéleménnyel.
- Nyugodtan tegezz! - Oké.
Úgy értem, már egy hét eltelt.
Igen, értem. Igazad van.
Ez igaz. Köszönöm!
Átnéztem Narvaja aktáját.
Nem esik benne szó Rothmanról.
Rothman?
Rothman éveken át Martha pszichiátere volt,
és nem tudom, miért, de nem ő hitelesítette a diagnózist.
Kié a második aláírás?
Egy másik pszichiáteré. Gloria Fusco.
Ne adjunk ki neki információt!
Rendben.
Maradj csendben pár másodpercig!
Ne lássa, hogy ideges vagy!
Nem mondok semmit.
És ne éreztesd vele a nyomást, rendben? Ne ijesszük el!
Igen. Értem.
Mára ennyi.
Erre tessék!
- Jó, hogy van ránk ideje, Fusco doktornő! - Nem a legjobbkor.
- Sajnos fogytán az időnk. - Mondják!
Az aláírásáról lenne szó, ami szerepel egy bizonyos aktában, jól mondom?
- Igen. - Azt hiszem, esélyes, hogy...
Elnézést! Martha Hoffman beperelte a lányait és Narvaja doktor urat,
így előbb-utóbb a maga aláírását is felül fogják vizsgálni.
Értem. Nekem semmi közöm Hoffman asszonyhoz.
Nem is ismerem őt.
Úgy hitelesítette a diagnózist, hogy nem is ismeri őt személyesen?
- Nem értek ehhez. - Elmagyarázom.
Csak hitelesítettem Narvaja doktor úr vizsgálati eredményeit.
Ez nem illegális.
Persze, elhiszem. Nem vádoljuk semmivel.
Szeretnénk jobban megérteni a tényeket,
mert a benyújtott eredmények hiányosak.
A hölgy esete kissé különös volt.
Narvaja megjelent nálam egy délutánon,
azt mondta, kellene az aláírásom,
és röntgenfelvételei is vannak.
- Ezek hiányoznak az aktából. - Pedig én láttam.
Azt mondta, eléggé kényes ügy.
A diagnózis hitelesítéséhez szüksége volt még egy aláírásra.
És?
Aláírtam.
- Aláírta, és ennyi volt? - Így van.
Ajánlott magának valamit? Adott valamit cserébe?
Maga szakértő vagy nyomozó?
Azt érezte, alá kell írnia, mert tőle függ a munkája?
- Nem, én voltam a jobb keze. - Csak volt?
Most a saját projektjén dolgozik, az új alapítványon.
Amiben maga nem vesz részt.
Nem.
Talán azért, mert túl sokat tud a dolgairól,
és már nem akar a részese lenni?
Mire gondol?
Milyen pénzből finanszírozza az új alapítványt?
Ez csupán kitaláció.
Elnézést!
Az a toll arról az egyetemről van, ahol Narvaja tanult?
Igen.
Tőle kaptam.
Nézzék! Nem követtünk el semmilyen szabálytalanságot.
Szerintem Narvajának nincs titkolnivalója.
Mondják el, mire van szükségük, és meglátom, segíthetek-e!
A hiányzó röntgenfelvételeket szeretnénk látni.
- Ugye? - Igen.
Próbáltam megfogni a kezét, mert hidegebb volt a szokásosnál.
Féltem, hogy ott helyben meghal.
És az orvosok nem voltak készségesek.
Nem mondtak túl sokat.
A lányaim dühösek voltak rám,
azt mondták, nem mondtam el nekik mindent.
Myriam szerint elhallgattam dolgokat.
És maga?
Maga mit érzett?
El akartam küldeni őket a francba.
- Mindkettőjüket? - Igen.
Vagyis, inkább Myriamot, tudja?
Ő az idősebb, ugye?
Olgát is, mert ő mindig a nővére mögé bújik.
És aztán?
Megkértem őket, hogy menjenek el.
Ha velem vitatkoznak, azzal az apjukat bosszantják fel.
Kénytelenek voltak elmenni.
De láttam, hogy amikor...
Amikor Myriam az ajtó felé...
Amikor Myriam az ajtó felé ment, habozott.
Azon tűnődött, elbúcsúzzon-e az apjától,
mert lehet, hogy többé nem látja.
Ismét megkértem őket, hogy menjenek el.
És aztán?
Soha többé...
Soha többé nem látták az apjukat.
Soha...
Látogatója van, Martha!
Egy udvarló?
A lánya.
- Olga. Elkísérjem? - Nem.
- Kérem, ne veszekedjenek! - Hagyja békén!
Maradjon ki ebből, Vane!
- Hagyja abba! - Mi az?
Jól van, srácok! Gyertek el innen! Gyertek!
- Oké, Romi! Elég lesz! Elég! - Jó.
- Köszönöm! - Ez nem lehet!
- Jól van, nincs baj. - Oké.
- Menjünk, Pablo! - Jól van.
Oké.
Anya!
Mi az?
Deliával kitakarítottuk a lakást.
Hoztam neked pár ruhát és sminket...
Nem mehetsz be a lakásba.
Baj, hogy meglátogattalak?
Add ide a sminket!
Az ápolóknak adtam. Nem engedik, hogy...
- Itt protokollok vannak, és... - Majd odakint beszélünk.
Tudni akartam, hogy vagy.
Jól bánnak veled?
Ezt még megbánjátok.
Myriam számára a megbánás ismeretlen fogalom.
De számodra...
Nos,
nem kellett volna eljönnöm.
Miért?
Sok dolgod volt?
Ha bármi kell, szólj!
Helló!
Hogy van, Martha?
Jól vagyok.
Elmentem oda, ahova küldött, és megtaláltam a barátját, Girvest.
Ezt küldte magának.
Nincs itt a szemüvegem.
Felolvassam magának?
Várjon! Nekem is kell szemüveg.
Felolvasom én.
Jól van.
„Kedves barátom!
Nagyon örülök annak, hogy még élsz!
Rájöttem arra, hogy részese voltál az álmomnak,
és most el kell fogadnom, hogy már nem vagy itt többé.
A kisasszonynak hála, aki ezt a levelet kézbesíti,
megtudtam, hol vagy, és próbáltalak meglátogatni,
de nem engedtek be.
Kár, hogy ezek a szép emberek,
akik ennyire szexi munkaruhában dolgoznak,
ilyen szigorúak!”
Mi?
„Vera még azt is eljátszotta, hogy őrült,
hogy behatoljunk a helyre, de ez sem működött.
Úgy tűnik, nem hiszik el az igazi őrültekről,
hogy valóban őrültek.”
Martha!
- Folytassa! - Mit csinál ott?
Rendben.
„Hamarosan kihozunk onnan,
és újra együtt úszunk majd a tengernyi hímvesszőben.
Ölellek. Girves.”
Jöjjön, Martha!
Oké? Menjünk!
Ököl, tenyér, él. Jaj!
Ököl, tenyér, él. Ököl... Ne!
Ököl, tenyér, él. Ököl...
Semmi baj.
Mondja meg végre, hogy őrült vagyok-e vagy sem!
Az utolsó sorozat nem volt olyan rossz.
Emlékezett az oldalszámra, a kezére a fején, a három lépésre...
Mondjuk, az a bal keze volt, de ez nem annyira komoly.
Tehát mi bajom van?
Lényegében 83 éves.
Ennyi idősen én sem tudnám mindig, melyik a bal, és melyik a jobb.
Hagyjuk a politikát!
Igen. Igaza van. Nem hiszem, hogy bölcs dolog lenne.
Maga baloldali, igaz?
Igen, nem tudom. Mondjuk úgy, hogy apolitikus vagyok!
Pártatlan, apolitikus, aszexuális...
Delia!
Elnézést, de ezek a tabletták összezavarhatják és legyengíthetik.
Demenciában szenvedőknek valók.
Most nem áll kezelés alatt.
De segítenek elaludni. Mi lesz, ha abbahagyom a szedésüket?
Ki tudja?
Értem, de nem tanácsos felügyelet nélkül szedni ezeket.
Köszönöm!
Adja ide!
Nos,
eddig nem vehettem be a tablettát whiskyvel,
de így most már ihatok whiskyt.
Csak maga látogathat engem, tud róla?
Igen, tudok róla.
Szerintem maga túlságosan prűd és rendes...
de ez van.
Casares, jöjjön ide!
Jöjjön!
Nem. Mondtam, hogy nem tudok mozogni.
„A mozdulatlanság a mozgás egyik formája.” Ezt Pina Bausch szokta mondani.
- Tudja, ki ő? - Igen, hallottam róla.
Jól van, jöjjön ide!
Sajnálom, hogy tegnap szemtanúja volt annak a jelenetnek.
Mi, anyák, mind szörnyek vagyunk.
Anyám is az volt, én is az vagyok, Myriam is az, és...
Olga is az lenne, ha anya lenne.
Kicsit mozgassa a vállát!
Nem...
Csak egy kicsit.
Ne a táncra gondoljon!
Gondoljon valamire, amit szeret!
Vagy valakire, akit kedvel.
Igen. Eszébe jutott valaki.
Egy nő?
Igen, talán.
Le fogom tépni ezt a gombot, Casares! Gombolja ki!
Cselekednie kell, kockáztatni!
Különben túl késő lesz. Jöjjön, segítek ellazulni!
- Feküdjön rá... - Nem.
- Hölgyem! - Gyerünk!
Gyerünk! Rajta! Feküdjön rá! Ne féljen!
Asszonyom!
- Elnézést! - Mit szeretne, uram?
A mosdót keresem.
- Arra van. - Köszönöm!
Casares!
- Szintén a mosdóba? - Nem. A társamat keresem.
Éhes? Jöjjön a konyhába!
- Hozok egy tálcát. - Rendben.
Jöjjön, Casares! Hozza a zakóját!
- Hová megy? - Jöjjön!
Ha elmegy, szólnia kell nekik.
Már szóltam nekik. Ne aggódjon!
- Maga ivott. - Csak egy kortyot, nem többet.
Mikor vezetett utoljára?
Nem tudom.
Szeretne maga vezetni?
Martha, sosem akart megegyezni a lányaival?
Nem.
Jó estét!
Martha!
A bordély királynője!
Martha! A csodálatos Martha!
Megjött Martha!
Itt van Martha!
- Gyerünk! - A legszexibb!
A neve Martha!
Jöjjön csak, Casares!
MARADJATOK ERŐSEK!
Jól van, hogy vagytok? Mit csináltok itt?
Az egész építkezés...
És tudtok így dolgozni?
Jó estét!
- Jó estét! - Jó estét!
Mit jelképez az a szobor?
Maga mit gondol?
Ez... Nem tudom.
Ez olyan, mintha szubrealista lenne, nem?
Lehetséges.
Dalí?
Úgy értem, olyan, mintha egy Dalí lenne.
Lehetséges.
Ez jó poén volt.
Elnézést!
Martha!
Elnézést!
Nyolcadik cikk: „A klinikára beutalt személy...”
Helló!
- Maga... - Mit csinál?
- Maga Martha... - Marthát keresi?
- Nem találom. Segítene... - Csatlakozik?
- Jöjjön! - Nem.
Szeretek álldogálni. Köszönöm!
A mozdulatlanság a mozgás egyik formája.
Igen, ezt Pina Bausch mondta, ugye?
Nem. Isadora Duncan mondta, nem?
- Kösz, de nem! - Jöjjön!
- Gyerünk! - Adja azt ide!
Gyerünk!
Nem. Közelebb!
- Oké. - Óvatosan!
Figyelj oda! Ő a pszichológus szakértő.
- A kezét! - Vigyázz!
Szép volt.
Lazítson!
Köszönöm!
Helló!
- Kér? - Köszönöm!
Mi a helyzet a csípővel?
Meg kellene olajozni kicsit.
Vegye be! Jót fog tenni.
Ez micsoda?
Egy nagyon kellemes, nyugtató szerelmi drog.
Értem, de mi ez?
Szerelmi drog.
Nem, ha beveszem, tudni szeretném, mi ez.
Kösz!
- Nem muszáj, ha nem akarja. - Beveszek egyet.
Köszönöm!
Nem, pont az ellenkezőjét mondom.
Ha leszűkítjük a dolgot arra, hogy Martha őrült-e vagy sem,
akkor az egész létezése csak egy diagnózis,
amit befolyásol a maguk elfogultsága,
és megpróbálják bezáratni őt,
- mert öreg és feslett nő. - Nem akarom bezáratni.
Mi az? Nem lehet öreg és feslett nő?
Nem, dehogy.
- Nem? De igen. - De. Igen.
Ha valaki megkérdezi tőlem,
mi az ellenkezője annak, amit maga mond, hát ez.
Pont az ellenkezője.
- A fordítottja. - Értem.
Ha megfordítja, pontosan ezt jelenti.
Igen.
- És ma milyen minőségben van itt? - Tessék?
Azt kérdezi, miért jött.
Barátként, nyomozóként vagy pszichológus szakértőként van itt?
Nem nyomozóként vagyok itt.
De most, hogy megemlítette...
Tudnak arról, hogy eltűnt egy Dalí Martha lakásából?
Azért hozom fel, mert talán tudnak valamit,
hiszen sok időt töltöttek ott, nem igaz?
Nézze! Ha ellopnék valamit Martha lakásából,
az nem egy Dalí lenne.
- Pontosan. - Egy Foglinót lopnék el.
Én a Verges Rillákat vinném el.
Persze. Dalí egy cseppet sem hat meg.
Martha nem egy szegény, védtelen kis öregasszony.
Erre való a felső réteg.
Tessék?
A gazdagok.
A pénz továbbgyűrűzik.
Amikor sok van belőle, olyan, mint a víz.
A bolygónkon egy bizonyos mennyiségű víz kering,
ami elpárolog, lecsapódik.
Amikor a pénz felhalmozódik, kikerül a körforgásból.
- Olyan lesz, mint az állott, poshadt víz. - Ez gyönyörű.
Üljön le!
Ha valakinek sok pénze van, és művészetbe fektet,
az a pénz elpárolog, igaz?
De általa felhők jönnek létre, amikből eső esik,
ami a folyókba hullik, és onnan más folyókba és tengerekbe,
ami lecsapódást és párát eredményez.
És ez egy körforgás.
A művészetbe továbbgyűrűző pénz valójában az égből lehulló igazság.
A körforgás végén a pénz pár kiváltságos emberhez kerül.
- És jó, hogy Martha... - Jó.
Martha ezen emberek egyike. Körforgást hoz létre a pénzével.
Nagyszerű. A művészet felhőket alkot, érti?
És ha hamarosan nem javítják meg a tetőt,
a felhők által létrehozott eső
tönkreteszi a műalkotásokat.
A művészetet. A művészetet, érti? A művészetet.
- Mi lenne az állam szerepe? - A folyómedrek szabályozása.
Mint egy hidraulikus gát.
- Még ha Martha nem is tudja. - Mit?
Még ha Martha nem is tudja.
Martha mindent tud.
- Ezért van itt velünk. - Mintha nagyon izzadna.
Igen, így van.
Jól van?
Igen.
Elnézést!
AZ ÉLET ENNÉL ERŐSEBB
Casares!
Hol volt?
Martha! Magát kerestem.
Igen. Bevettem valamit. Azt hiszem, nem érzem jól magam.
Mondtam, hogy ne adjatok neki semmit.
Bocsánat!
Elég erős valami lehet. Nagyon izzad.
Elég erős. Ismeri a mellékhatásait?
Én nem veszek be ilyeneket, Casares! Elmúltam 80 éves. Szeretné, ha meghalnék?
Mi? Ettől meg lehet halni?
Nem hiszem.
Úgy érzem, mintha légszomjam lenne, vagy...
Jöjjön!
Úgy érzem, mintha...
Martha!
Szia, Gaby!
- Juan! - Én...
- Talán innom kellene egy kis vizet, nem? - Nem.
- Igen? - Menjen!
Hogy van? Ismét találkozunk.
- Már megint ebben van? Vegye le! - Igen.
- Ezt? - Miért nem veszi le?
- Mi? Várjon! - Miért nem veszi le?
- Jó, de hová tehetném... - Nézze!
Hagyja csak itt!
Leteszem ide, és amikor indulna,
- odaadom. - Különben elfelejtettem.
Mi lenne, ha inget cserélnénk?
Én megkapom a magáét, maga pedig az enyémet, jól fog állni.
Jöjjön velem! Jöjjön!
Várjon...
Ez az.
A szemüvege...
Ez mi?
- Mi? Ez? - Mi ez? Ez.
Tegyük csak oda, igen.
Halló?
Egy pillanat.
Kölyök!
Egy nő keres téged.
Martha Hoffman kisebbik lánya vagyok. Bejöhetek?
Persze.
Másnapos?
Tessék? Nem.
Jól van?
Tessék? Igen.
Mondja csak!
Ebben egy igen értékes szobor van.
- Egy Pina Bausch? - Mi?
- Úgy értem, egy Dalí? - Igen.
Kinél volt?
Nálam.
Óvintézkedés volt.
Anyám értékes tárgyakat ajándékozott el,
és ez a legdrágább műtárgya.
Maga megérti.
A nővérem nem tudja, ezért szeretném, ha titokban tartaná.
Ő... A nővérem...
Nem egyszerű eset.
Akkoriban nem mondtam el neki, így most sem kell megtudnia.
Ez nem kapcsolódik szorosan a szakértői munkámhoz.
Ahogy sok más dolog sem.
Anyám reggel ért haza.
És miből gondolja, hogy én...
Delia aggódva felhívott engem, ezért odamentem.
Töltsön magának!
- Kér? - Nem.
Szeretném, ha elmenne anyámhoz,
és megjegyzés nélkül visszatenné ezt a helyére.
Úgy tudom, maga megbízható.
Higgye el...
így lesz a legjobb!
- Elnézést! Inkább máshová mennék. - Hová?
Itt forduljon le! Vigyen a bírósághoz!
Helló! Megvannak a röntgenfelvételek.
A röntgenfelvételek? Remek! Mindjárt elmesélheted. Egy zseni vagy!
Elnézést!
Vásárolni voltál?
Igen.
Az öregasszony a városban kóborolt.
Elveszve mászkált az éjszaka közepén.
Micsoda katasztrófa!
Úgy gondolja, ezért részben én vagyok a felelős?
Graciela!
Graciela kiugrott valamiért.
- Segítenél ezt elindítani? - Persze.
- Szintén a mosdóba? - Nem...
Köszönöm!
Éhes? Jöjjön a konyhába! Hozok egy tálcát.
Jöjjön, Casares! Hozza a zakóját!
- Hová megy? - Jöjjön!
Ha elmegy, szólnia kell nekik.
- Már szóltam nekik. Ne aggódjon! - Ezt legálisan rögzítették?
Az már más kérdés, később megbeszéljük.
Előbb ez jön.
Igen, nos...
én... nézze! Jól haladok a szakvéleménnyel.
Nem, még kell egy kis...
- Ez... - Leírja benne?
Micsodát?
Hogy a nő gyagyás-e vagy sem.
Nem, pontosan ezen dolgozom. Erről van szó.
- Még kell... - Alá kell írnod a szakvéleményt.
Most!
Írd alá, mielőtt a nő ismét bekattan,
és még nagyobb fejtörést okoz nekünk!
- Ez a toll... - Mi van vele?
A Wynants Egyetemről van.
Igen? Nocsak!
Láss hozzá!
- Ajándékba kapta? - Honnan tudjam? Miért érdekel?
Nyomozok, bizonyítékot gyűjtök.
Vagy aláírod, vagy felmondasz, Casares!
Nincs mi után nyomozni.
Alá kell írnod a szakvéleményt.
Az apám keres. Vészhelyzet.
Visszajövök, és mindent elintézünk, rendben?
Saját magadnak teszel keresztbe.
- Köszönöm! - Sikerült?
Igen. Azt mondtam, az apám keres.
Jól van. Rothman vár minket.
- Martha pszichiátere? - Igen.
Elhoztam Bologna tollát. Ugyanaz, mint Narvaja tolla, a Wynants Egyetemről.
Igen, olyan, mintha mindenhol ezt árulnák.
- Azt hiszem, nekem is van. - Szerintem ez fura.
A homloklebeny sorvadása
változásokat okozhat Martha emlékező- és ítélőképességében.
De ez természetesen az időskor velejárója is lehet.
Tehát nincs elég bizonyíték.
Bizonyíték?
Úgy beszél, mint egy nyomozó.
Úgy értem, a röntgenfelvételek alapján kérdéses,
hogy frontotemporális demenciáról van-e szó.
Nos, ez egy sokat vitatott kérdés.
Igen, de maga mit gondol?
A lányaival ellentétben én úgy gondolom, Martha mindig is különc módon viselkedett,
és ez nem a demencia egyik tünete.
Igen, erre gondoltam.
Szerintem maga már állást foglalt.
Azt akarja hallani, hogy Martha épelméjű.
Annyit mondhatok, hogy ezek a tanulmányok nem túl meggyőzőek
a frontotemporális demencia diagnosztizálásában.
Nos, ha a tanulmányok nem meggyőzőek, akkor a szakvélemény dönt, nem igaz?
- Igen. - Meddig kezelte Marthát?
Több mint tíz évig.
- Majd soha többé nem látta? - Nem, amikor a lányai arra kértek,
hogy utaljam be őt a klinikára, és én ezt elutasítottam,
megszakadt a kapcsolat.
Értem. Ha úgy alakul, tanúskodna a bíróságon?
Igen, persze.
Bár hálás lennék, ha nem kellene ebben részt vennem.
Köszönjük!
Viszlát!
Jól van. Azt hiszem, ezzel majdnem végeztem.
Majdnem?
Most kellene leadni a szakvéleményt, nem igaz?
Igen. Kész vagyok.
Nagyon sokat segítettél.
Köszönöm!
Megleptél.
Remélem, lesz még közös ügyünk.
- Megcsókolhatlak? - Tessék?
- Egy csók. - Nem!
- Bocsánat! Nem, sajnálom! - Bocsánat!
- Megvan? - Igen, nem kell...
Bocsánat!
Nem, én hibáztam. Sajnálom!
- Nem, én... - Félreértettem.
Sajnálom! Azt hittem, így állnak a dolgok.
Talán félreérthető voltam...
Nem. Nem voltál az.
Járok valakivel.
Ne! Nem kell magyarázkodnod! Nem kell.
Nem, úgy gondolom, maga érdekes személyiség.
- Nyugodtan tegezz! - Rendben.
Csak nemrég lett hivatalos a kapcsolat, és...
Értem.
Elkéstem.
Meglepett... Megleptél.
Nem gondoltam, hogy...
Igen, nem vagyok spontán típus.
Nos, ha esetleg szakítanál a pároddal...
Egyelőre nem.
Neve?
- Leandro Casares. - Leandro Casares.
- Nem mehet be. - Tessék?
Sajnálom! Nincs rajta a listán.
- Ez fura. Megmondom Deliának... - Sajnálom, de ez nem lehetséges!
Látni szeretném, hogy van a hölgy. Maguk újak. Van engedélyük?
A bíróság küldött.
- Jó napot! - Jó napot!
Beszélnem kell a hölggyel.
Nem engednek be. Szólna, hogy itt vagyok?
- Uram, menjen el! - Igen.
Mondja meg, hogy megvan a bizonyíték! Ő tudni fogja.
Kérem, uram!
A szakértő vagyok, a hölgyhöz jöttem.
Még tart a felmérés.
Nem tudom, mi folyik itt, csak egy kis idő kell.
Ezt adja oda neki!
Mondja meg, hogy nem lopták el! Óvatosan!
Igen, tudok róla.
Igen, szerintem össze lehet ragasztani.
Uram!
Kérem, távozzon!
Jó, majdnem végeztem.
Mondja meg, hogy igaza volt!
Tényleg lehallgatják őt.
- Uram, távozzon! - Casares!
Ne aggódjon!
Ne aggódjon, Casares! Jól vagyok.
Kérem, uram!
- Jól van, megyek. Igen. - Rendben.
Viszlát, Casares!
Menjen!
Te sem tudsz aludni?
Nem.
22914-es törvény.
Hatodik cikk:
„Az intézmény igazgatójának azonnal tájékoztatnia kell
a klinikára való beutalásról az érintett személy hozzátartozóit,
vagy az ő meghatalmazottaikat.”
Hányan vannak?
Nyolcadik cikk...
Hányan vannak odakint?
Csak pár őrült van kint, de elállják az utat.
Erősítést szeretnék kérni.
Oké, figyelj! Várj meg! Odamegyek.
Veled megyek.
Tizenharmadik cikk: „Amennyiben az intézmények vezetői nem tartják be
a törvény által előírt kötelességüket
teljes vagy részleges módon,
akkor arról tájékoztatni kell a hatóságokat
a törvény érvényesítése...”
Majd fedezz, jó?
„És szükség esetén tájékoztatni kell
az adott igazságügyi hatóságot is.”
Oké. Elnézést, de maguk nem lehetnek itt!
- Hívja az igazgatót! - Itt betegek vannak. Kérem!
- Mindent felveszünk. - Hogy hívják?
Ez egy figyelmeztetés. Engedjék el Martha Hoffmant!
Ha nem engedik ki őt 24 órán belül,
ez a felvétel végig fog söpörni a médiában.
Mi szóltunk.
Kik ők?
A barátaim.
Túl sokat tudnak.
- Jobb, ha vigyáznak. - Menjenek a szobáikba!
Elkísérjelek?
Engedjék el Marthát!
PSZICHIÁTRIA
Engedjék el Marthát!
Kész is vagyunk. Hozzak egy tükröt?
Egy 83 éves nő vagyok, nem egy kislány.
Igen, elnézést! Hozok egy tükröt.
Hogy nézek ki?
Nem tudom.
De mégis.
Jól.
Bemegyek, Martha!
A 15-ös szobában lehet.
Igen, szerintem Julióval van.
Az ilyen jellegű kapcsolat itt nem engedélyezett.
Ne aggódjon!
Pakoljon össze!
Elhagyhatja a klinikát.
- Ez a magáé. - Ne, kérem!
De igen. Jól áll magának. Így ni!
Vane... ezt kapja. Ő táncos.
Ezt Vane kapja. Értem. Odaadom neki.
Viszlát!
Úgy örülök neked!
Szia, drágám! Hogy vagy, édesem?
- Menjünk! - Szeretne mondani valamit, Martha?
Mehetünk?
Lógó péniszek, farokmezők, várakozó golyók,
alsóneműbe nyomorgatott falloszok.
Dárdák, tökök, kőkemény húsrudak,
egy heréjű cowboyok.
Az öltözőben vidám táncot járó dorongok.
Piszoárok, krematóriumok, zacskók, véres hurkák.
Használt óvszerek, 862 fütykös négyzetméterenként.
A mormonok petyhüdt kis pöcörői, milliónyi apró himbilimbi.
Egyik pénisz jön a másik után. Nagy, fekete, rózsaillatú fütykösök.
Viszlát, édes!
Pihenj egy kicsit!
Jó estét!
- Hölgyem! - Szóljon a lányaimnak, hogy megjöttem!
Halló?
Delia, le tudna jönni? Megjöttünk.
Jól van, asszonyom?
Akár meg is ölelhetsz.
- Megérkeztünk. - Igen, asszonyom!
Csipog ez a valamid.
Kölyök!
„Délután kettő. Bíróság. Tárgyalás. Írj, ha ezt megkaptad!”
Elvették tőled az ügyet, igaz?
Mert sokáig húztad a dolgot.
El fogunk késni, anya! Mit akartál elmondani?
A feltétel.
Igen. Kérjetek bocsánatot, amiért bezárattatok engem 27 éjszakára!
Nézd, anya...
Csak ezt szeretném hallani.
Elnézést, anya, ha a dolgok...
Inkább csak ezt szeretném hallani.
Kérjetek bocsánatot indoklás vagy érvelés nélkül!
Gyerünk, Olga, menni fog!
Bocsánatot kérek.
Myriam?
Ahogy akarod, anya!
Tessék? Nem hallottam.
Jól hallottad.
Mit?
Bocsánatot kérünk.
- Ő már megtette. Most te jössz. - Hagyd abba!
- Rendben, akkor ennyit az alkuról. - Bocsánat!
Nem kronológiailag kell sorba rendezni az aktákat, hanem betűrendben.
- Helló! - Helló!
A tárgyalóban várnak rád.
A kilépő papírjaiddal később foglalkozunk.
- Oké. - Sok szerencsét!
Köszönöm!
- Minden rendben? - Igen.
„A bíróság lefolytatja a közvetítői eljárást
a perben résztvevő felek megegyezése alapján,
Martha Hoffman elmezavarát illetően,
Myriam és Olga Hoffman kezdeményezésére.”
„A bíróság által kinevezett szakértő, Leandro Gabriel Casares munkáját
a védelem kérésére nem vesszük figyelembe,
ugyanis a szakértő nem tudta megőrizni pártatlanságát az eljárás során.
Az Orlando Narvaja által felállított diagnózis
a frontotemporális demenciáról
nem tekinthető perdöntőnek,
ezáltal közvetítői eljárás indul a felek között.
Jelen megállapodás aláírásával Myriam Hoffman és Olga Hoffman
felfüggesztik azon kérelmüket, hogy Martha Hoffmant
beutalják egy klinikára.
Azonban állításuk szerint Martha Hoffman
nincs olyan állapotban, hogy egyedül éljen.
Ezért a következő feltételeket határozzák meg.
Mától fogva Martha Hoffman nem értékesítheti vagyontárgyait...”
Elnézést!
„Nem vásárolhat új ingatlant, nem köthet új üzletet,
nem írhat alá szerződést.
Nem mehet férjhez, nem hagyhatja el az országot.
A fent említett ügyekben
Martha Hoffman kizárólag a lányai beleegyezésével járhat el,
vagy a lányai képviselőinek beleegyezésével.
Martha Hoffman vagyonát egy gyámja kezeli majd,
akit Martha Hoffman nevez ki,
lányaival egyetértésben.”
Ugorjunk is a gyámomra!
Úgy egyeztünk meg, hogy a szakértő, Leandro Casares lesz a gyám.
Ha nincs ellenvetés, ha Casares úr is beleegyezik,
akkor ő fogja kezelni Martha Hoffman vagyonát, mint gyámja.
Casares?
Igen, gondolom, nem most kell döntenem.
Megpróbálhatnánk három hónappal előtte...
- Három hónappal? - Martha!
Egy pillanat. Elnézést!
Ez meg mi volt?
- Egyezz bele, Casares! - Martha!
- Elrabolnám egy percre. Gyere! - Egy pillanat!
Ahogy mondtam...
Hány beteged van?
Csak egy pár.
Egy pár? Mennyi?
Kettő, de az egyik hol jár, hol nem.
Martha!
Ez meg mi volt?
Megegyeztem velük, ahogy javasolta.
Én javasoltam?
Igen, úgy emlékszem, maga volt.
Jobb, ha tudja, Martha,
hogy a saját lakásommal, a saját életemmel sem bírok el.
Nem olyan nehéz.
Csak jelentenie kell minden felmerülő költségről.
Igen, de...
Nem tudom, hogy ez a munka, hogyan is fogalmazzak, elég stabil-e.
Jó fizetést kap.
Igen. Nem, köszönöm!
Hogy is fogalmazzak?
Nem tudom, meddig dolgozhatok magának.
Értem. Arra gondol, hogy bármelyik pillanatban meghalhatok.
Nem, nem így értettem.
Csak hogy tudja, még sok éven át szeretnék élni.
Igen, persze. Igen, én is, de sosem lehet tudni.
Nem, igaza van. Bármelyik pillanatban a fejünkre eshet egy zongora.
De majd kitalálunk valamit.
Nézze! Biztosítékként adhatok magának egy szobrot.
Eltört a karja, de még így is nagyon értékes.
Segítsek lemenni?
Egyedül is megy.
Tudom. Legalább gyakorolom, hogy karöltve sétálok magával.
Rendben.
Ha lehet, gyorsan döntsön, Casares!
Rendben.
ARGENTÍNÁBAN ÉVEKKEL KÉSŐBB
ELFOGADTAK EGY ÚJ, MENTÁLIS EGÉSZSÉGRE VONATKOZÓ TÖRVÉNYT.
TILOS A BELEEGYEZÉS NÉLKÜLI BEUTALÁS,
ÉS GARANTÁLT A KAPCSOLATTARTÁS BETEG ÉS ROKON KÖZÖTT.
MARTHA 104 ÉVIG ÉLT,
TELJESEN SZABADON.
A feliratot fordította: Krizák Klaudia