Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
BASERT PÅ 27 NOCHES AV NATALIA ZITO
INSPIRERT AV VIRKELIGE HENDELSER.
De er sene.
Nesten ti minutter.
Idioter.
- Jeg går ut. - Ro deg ned.
- Jeg er rolig, Olga. - Det er bedre å vente her.
Der har vi dem.
Jeg har den. Takk.
God kveld.
- Hei, Daniel. - Hvordan går det?
- Alt vel? - Jeg heter Myriam. Jeg er kvinnens datter.
Jeg er den andre datteren hennes. Olga.
- Hvordan vil operasjonen foregå? - "Operasjon"?
Ja, prosedyren. Eller hva det nå kalles.
Vet damen om hva som skal skje?
- Hun vet at dere kommer. - Hun vet ikke hvor hun skal.
Hun vet at dere skal ta noen prøver.
Så sent på kvelden?
Hør her. Jeg vil ikke at hun skal ha en dårlig opplevelse.
- Jeg vil ikke føle meg slem. - La dem snakke, Myri.
Hvis pasienten gjør motstand eller blir aggressiv,
må vi treffe foranstaltninger.
- Hva slags foranstaltninger? - Beroligende middel, for eksempel.
Det er best å ikke ta den avgjørelsen foran henne.
Det stemmer. Vi bruker vanligvis en kode.
Et slags signal,
slik at vi forstår når dere er klare til å gi henne beroligende middel.
Klappe i hendene?
Noe som ikke tiltrekker pasientens oppmerksomhet.
En gest eller et kodeord.
"Jakke."
"Jakke"?
Vi kan si til henne: "Ta på deg en jakke."
Det er bedre å velge noe kort.
"For ditt eget beste."
Kodeordet: "For ditt eget beste."
- "For ditt eget beste"? - Forvirrende.
Foreslå noe annet, da.
Da bruker vi det.
- Ja? - Ja.
Greit.
Ja.
Vi må be om en underskrift her.
- Delia, hvordan går det? - Bra.
Med moren min.
Hva kan jeg si? Hun holder ut.
Er hun våken?
Hun er alltid våken på denne tiden.
Får vi komme inn?
Nå...
Går du inn?
Kom igjen.
Jeg går med deg.
- Er vesken pakket? - Jeg skal hente den.
Jeg venter utenfor.
Jeg er klar.
- Hei. - Hei.
Greit. Skal vi gå?
Jeg har trykket.
Hvem er han?
- Hvorfor alt dette oppstyret? - Her er den.
- Den tar ikke alle. - Jo da, mamma.
Nei. Bare opptil 300 kilo.
- Du må veie 80 kilo. - Noe sånt.
- Hva med deg? - Mamma.
Vi er allerede opp i 200 kilo.
Dere tar trappa.
Ja vel.
- Frue? - Dere tar trappa.
- Hvor tar dere meg hen? - Det vet du. Du skal ta noen prøver.
- Så sent? - Vi gjør det for ditt eget beste!
- Er alt i orden? - Ja.
- Hvordan går det? - Det er ingenting.
- Er det øreringene mine? - Ja, du ga meg dem for lenge siden.
Kan du huske da du var liten og løy for meg,
og jeg dro deg i øret?
Mamma, slutt! Det er for ditt eget beste!
- Hva, din idiot? - Det er for ditt eget beste!
- Hva sier du, din idiot? - Få opp døra!
- Slipp meg! - Få opp døra!
Slipp meg, mamma!
Fortell meg sannheten!
- Fortell! - Det gjør vondt!
Ta det rolig, frue.
Hva gjør du... Au! Men...
Sånn, ja. Nå tar vi det rolig. Vær så god og sitt.
Dette hadde jeg ikke ventet meg.
Det blir en mer behagelig reise.
- Hva sier du, vennen? - Det går bra.
Det er for ditt eget beste, mamma.
- For ditt eget beste. - Sånn. Det går bra.
- Da drar vi. - Daniel, hva har De sagt?
Ingenting, frue.
Si til Delia at schnitzlene...
skal legges i fryseren!
Da var vi framme. Denne veien.
Bare litt til... Sånn, ja.
Rolig og fint.
Sånn.
Hva er dette? Hvor er vi?
Her skal De få hvile ut.
Jeg har ikke tenkt å sove en eneste natt her.
27 NETTER
Morn.
- Casares. - Hei.
Dette er vår nye assistent.
Dette er eksperten. Han er satt på Hoffman-saken.
Det stemmer.
- Leandro Casares. - Alejandra Conde.
Da har vi presentert oss. Hva gjør jeg med eksperten?
Kaffe med sukker?
- Ja. - Nei, jeg gjør det.
- Vil du ha? - Nei takk.
Hva gjør jeg, Alejandra?
- "Jeg sverger..." - Jeg sverger ham inn.
Han bekrefter at han tar saken. Og så?
Jeg overleverer saksmappen når eksperten ber om den.
- Perfekt. - Perfekt.
Først vil jeg nok...
Nå, først drikker jeg kaffen min.
Så gjør jeg meg kjent med den aktuelle saken,
og så sammenligner jeg den med saksmappen.
Dommer Bologna, Casares skal sverges inn i Hoffman-saken.
- Derfor er jeg her. Alt vel? - Ja da.
- Har du et øyeblikk? - Ja.
- Dommer Bologna er... - Ikke la det trekke ut.
Du har reiseutgifter for en uke. Deretter betaler du selv.
- Det er nytt. - Ja. Jeg må ha rapporten om en uke.
- Det blir tøft. - Det er en typisk sak om sinnssykdom.
Høyst to uker. Enten er hun gal eller ikke.
- Har hun en skrue løs eller ikke? - Jeg forstår.
Hør her...
Jeg vil gjerne gi deg flere oppdrag. Men i det siste...
Ja, jeg har merket at lykken ikke har vært på min side i det siste.
Det er bare det at du tar deg god tid.
En 83 år gammel kvinne, diagnostisert med frontallappdemens.
Døtrene hevder at den gamle damen festet uten stans
og tok seg elskere med tvilsomme hensikter og så videre.
Den gamle sløste bort familieformuen på lyssky investeringer
inntil hun ble innlagt.
Etter 27 dager klarte hun å komme seg ut fra klinikken,
og hjemmet hennes ble igjen et festlokale.
Døtrene er bekymret for sin mor og vil ha henne gjeninnlagt.
Det virker logisk, syns jeg.
- Da begir vi oss inn på et område som... - Hva mener du?
Nei, jeg vil heller gjøre min egen...
Ja ja, spørreskjemaet ditt og alt det der. Hun er 83.
Vi har dårlig tid.
- Jeg er eksperten som skal til fru Martha... - Fru Martha. Øverste etasje.
Takk.
- Vær så god. - Takk.
Hei.
- Hei. - Hei.
Ta denne.
Beklager. Fruen kan ikke treffe Dem i dag. Hun er ikke klar.
- Jeg kan vente på henne. - Ikke i dag.
Vær tålmodig med henne. Hun har vært isolert i mange netter.
Det tar tid å komme seg.
- Du er advokat, ikke sant? - Nei.
Men du skal forhøre henne.
Jeg skal intervjue henne. Jeg er rettslig ekspert.
- Vi er klare. - Ok.
Hvem sin side står du på?
Nei. Domstolen har sendt meg. Jeg er en upartisk ekspert.
Jaså, upartisk. Fins det?
Jeg prøver.
- Bernardo Girves. - Leandro Casares.
Jeg skal følge herren ut.
Vet du hvem Martha Hoffman er?
Nei, jeg er jo ikke journalist eller detektiv. Jeg er ekspert.
Jeg traff Martha da hun ble enke.
Hun dukket opp på galleriet der jeg jobbet.
Jeg tilbød henne noen landskapsmalerier. Konvensjonelle saker.
Hun kikket på meg over brillekanten og sa: "Tror du jeg er dum?"
Hun hadde bodd i Paris på 50-tallet. I en leilighet mindre enn denne avsatsen.
For å få seg mat, dro hun hjem til André Gides ekselsker.
Martha danset fra morgen til kveld.
En gang var hun på audition. Tre hundre jenter møtte opp.
Bare to sto igjen, Martha og en tysk jente.
Det tok dem en uke å velge dem.
Men de tyske jentene vinner alltid, og dette var intet unntak.
- Vet du hvem den tyske jenta var? - Nei.
Pina Bausch.
Vet du ikke hvem det er?
- Tror ikke det. - Hold denne.
En vidunderlig danser.
Den anekdoten pleier å imponere. Men ikke i dette tilfellet, tydeligvis.
Hun var pengelens og allerede utrolig. Hun forsto seg på kunst.
- Pass på. - Hun var alltid utrolig.
Gid jeg hadde halvparten av energien til den gamle damen.
Hun giftet seg med Hoffman, og de bygde et imperium.
Men innerst inne var Martha den samme danseren.
Så ble hun enke, og hun ble reinkarnert som den samme bohemske kvinnen.
- Men søkkrik. - Derfor hun ble tvangsinnlagt.
De misunner henne friheten.
- Hva mener du om saken? - For øyeblikket har jeg ingen mening.
Du må da ha en mening.
Nei. Ikke ennå.
Bare gå, du. Vi henter bilen. Vi ses utenfor.
Vent.
Unnskyld. Selv om min mor ga den til Dem, er den min.
Daniel, ta den med opp igjen.
Jeg heter Leandro Casares.
Domstolen har sendt meg angående Martha Hoffmans sak.
Hun må være Deres mor.
Unnskyld, er De eksp...
Du gjorde det med vilje, Myriam. Det er skittent spill.
Tror du ikke jeg har noe å gjøre, mamma?
Du sender folk hjem til meg når du vet at jeg ikke er aktiv.
Domstolen sendte ham. Jeg vet ikke når du er aktiv. Klokka er elleve.
- Beklager, jeg... - Er det guttungen de tildelte meg?
- Ja, Leandro Casares. - Kom nærmere skjermen.
- Ok. - Hva syns du, Delia?
- Han ser ut som en prest. - Ja.
- Kom tilbake på mandag. - Greit.
En sexy prest.
- Casares, ikke sant? Har De et øyeblikk? - Ja visst.
Siden hun forlot klinikken, har vennene svermet rundt henne som fluer.
- Jeg traff en. - Girves. En usling.
Han har vært ute etter mamma i ti år.
Fortalte han den sinnssvake historien om Pina Bausch?
Ja.
Bausch bodde ikke i Paris på 50-tallet. Søk på nettet. Det står der.
Ja. Men det er ikke det jeg gjør.
Dette er en Patek Philippe fra 1937.
- Vet De hva det er? - Nei.
Visergutten fra butikken rundt hjørnet fra min mors bygning hadde den.
Han fikk den av henne.
Spis.
Takk.
Det viser seg at fyren hadde sittet inne for bedrageri.
Han hadde fortalt mamma at han var danser i et europeisk kompani.
Jeg kjøpte den tilbake for 500 dollar.
Klokka. Jeg fikk tilbake klokka.
I det siste har mamma mistet forståelsen av hva ting er verdt.
Hva kan jeg si?
Vi så på mange muligheter før vi valgte å få henne innlagt.
Hva mener De med "valgte å få henne innlagt"?
Det er en avgjørelse som burde tas av en fagperson.
Nettopp. Det er det jeg mener.
Mamma er svært intelligent.
Det var vanskelig å akseptere at hun ble surrete.
Det er smertefullt å akseptere en slik forverring.
Hun kom seg ut av klinikken,
men hun må passes på av oss som er glad i henne.
Moren min datet en mann som var 35 år yngre enn henne.
De skulle gifte seg.
Enda en snylter.
Hun ble godt ivaretatt på klinikken. Vi kunne slappe av.
En Dalí mangler i huset til mamma. Vet De hva en Dalí er?
Ja. Jeg kjenner til Dalí.
Vel, det mangler en Dalí.
Den er vurdert til et anselig beløp.
Kunne De beskrive
de mest markante endringene hos Deres mor i det siste?
Det er mer eller mindre det jeg nettopp fortalte Dem.
Ja, selvsagt.
De har vel lest rapportene fra dr. Narvaja,
en av landets ledende nevropsykiatere. Han fikk henne innlagt.
- Hva gjør du? - Jobber.
Har du planer for kvelden?
Jeg må jobbe.
Hva er det?
Det ville vært bra for deg å ta kvelden. Gå ut, gå på kino.
Ja visst. Det får bli en annen gang, pappa.
Er det noe jeg kan hjelpe til med å løse?
Nei, det kan du ikke. Jeg har fått en nokså merkelig sak.
Du løser den i morgen.
Nei. Vi går ut en annen dag, ok?
Det ville gjort deg godt å gå ut i ny og ne.
Mens vi deler bolig, kan vi jo bytte på.
Å ja. Trenger du...
Jeg har en date.
Ja, skjønner.
- Vil du at jeg går nå? - Ja.
Greit.
Er du her så sent?
Ja, jeg måtte få unna en del.
Skjønner.
- Jeg tar kaffen min og går. - Ok.
- Trenger De noe? - Nei. Ikke så sent.
Jeg skal ta en titt på Hoffmans mappe.
Jeg har lest den.
- Jaså? Så du at røntgenbildene mangler? - Røntgenbildene mangler.
Det er merkelig.
Ja.
Kan De ikke ta kontakt med nevropsykiateren som la henne inn?
Faktisk så fins det ikke noe som heter nevropsykiater.
Da må Narvaja være både nevrolog og psykiater. Ja.
Akkurat.
Vil De ikke spørre hvorfor han besluttet å legge henne inn?
Opp med deg, Martha. Klokka er elleve.
Morn, morn.
Jeg skal ikke være her.
Narvaja har skrevet ut dette til deg.
- Hvem? - Vær grei jente nå.
Ja. Jeg liker piller.
Nå skal vi spise litt. Så du kan møte vennene dine på avdelingen.
Hva?
De andre pasientene du deler denne opplevelsen med.
Og senere har vi valgfrie aktivitetsgrupper.
Jeg velger å la være.
Er vi opprørske denne morgenen?
Jeg må ta en telefon.
Vil du snakke med en av døtrene dine?
Med kidnapperne mine? Nei takk.
Jeg forstår, vennen.
Men Dr. Narvaja har ikke godkjent noen annen kommunikasjon.
Skal vi gjøre oss klare, Martita?
Hvorfor snakker du til meg som til et barn?
Beklager. Jeg var ikke klar over at det lød sånn.
Det som plager dem, er kulturforskjellen.
- Ja. - Ja.
- Fordi de har alt. - Trenger De noe?
Gå tilbake til rommet Deres, frue.
Martha?
Frue.
Hei.
Frue!
Frue.
Martha?
Frue?
Hei...
Unnskyld.
Unnskyld, Julio.
Kom nå, Martha.
Takk for varmt selskap.
Jeg heter Archi. Eller Ariel, men her kaller de meg Archi.
Vil du fortelle om det som har skjedd i det siste?
- Det om spurven? - Igjen?
- Det om spurven, ja. - Vær så god.
Det er en spurv som... Det er et fuglerede ved vinduet mitt,
og nylig ble en spurv født.
Og så fjernet de redet.
- Og det likte du ikke? - Nei.
- Du kan fortelle mer senere, ok?
Hvem andre vil presentere seg for Martha? Isabel?
Det er meg. Jeg er 46 år.
Jeg fylte 46 her. Jeg kom for seks måneder siden.
Jeg er bipolar og pleide å ha angstanfall, men jeg er bedre nå.
Ja, Isa, mye bedre.
Men som vi alltid sier, du er ikke bare bipolar.
Du er lærer, for eksempel.
Geografilærer på ungdomstrinnet.
Bra.
Julio?
Vil du fortelle noe?
Iblant vil Julio snakke, og iblant ikke.
- Julio hører stemmer. - Hva sier de? Fortell.
Han hører stemmer.
Rafa, kan vi sette oss?
La ham være. Han deler når han har lyst.
Jaha, Martha...
Fortell litt om deg selv.
Jeg skal ikke være her. Jeg ble innlagt mot min vilje.
Det er logisk å føle at verden ikke forstår oss.
Verden forstår meg helt fint.
Eller den gjorde det, til døtrene mine fikk meg sperret inne.
Jeg forstår.
Nei, det gjør du ikke.
Ok. Vil du fortelle oss mer? Hvorfor tror du de sperret deg inne?
De er vel redde for at jeg skal gifte meg.
Ja vel.
Fint, Martha.
Takk for at du deler og for at du uttrykker deg.
Du kan fortelle mer senere.
- Hei. - Navn?
Leandro Casares.
Leandro...
...Casares.
Leandro Casares kommer inn.
- Stig på, Leandro Casares. - Takk.
Denne veien.
Sett Dem. Fruen kommer straks.
Takk.
Er det De som skal sperre meg inne på galehuset igjen?
Nei, jeg er eksperten. Jeg kan ikke sperre noen inne.
Ta av deg jakken.
Ja vel.
- Har du avlyttingsutstyr på deg? - Nei. Det har jeg ikke.
Vær ærlig. Ikke få meg til å be Dem kle av Dem.
Nei. Hadde jeg villet ta opp samtalen, ville jeg ha spurt.
- Hjemmet mitt blir avlyttet. - Jaså?
Og alt vi sier her, kan brukes mot meg eller mot deg.
- Jaha. Og hvem skulle ville avlytte Dem? - Døtrene mine.
De lar meg ikke gå ut. Jeg får ikke ha besøk.
Dessuten står det vakter utplassert der ute på trappeavsatsen.
Jeg må være veldig farlig.
Det er vel det vi skal finne ut av?
Hvem sin side står De på?
Retten har sendt meg for å utføre en diagnostisk vurdering. Jeg er upartisk.
Hvis jeg ba Dem inn på rommet mitt og ga Dem en koffert med penger,
hvordan ville det ligge an med upartiskheten Deres da?
Hvis De tilbød meg noe slikt, måtte jeg melde fra om det til retten.
Men med de pengene kan De starte eget detektivbyrå.
Mener De alvor?
De mangler visst lidenskap.
"Mangler lidenskap"? Og med "lidenskap" mener De...
Jeg foreslår at vi kler av oss.
Nå ble De nervøs. Ikke ta alt så bokstavelig.
La oss ta av oss maskene. Vi begynner på nytt.
Nå tar vi 30 sekunder
der vi puster og slapper av i stillhet.
Ok, nå...
Det har ikke gått 30 sekunder ennå.
Sånn. Nå er vi mer avslappet.
La oss begynne med spørreskjemaet.
Jeg er lei av forhør og psykiatriske spørsmål.
Snakk med meg som en vanlig person.
Jeg vet det var vanskelig på klinikken. Hvordan vil De beskrive det?
Enda et spørsmål?
Jeg vet ikke. Hva vil De snakke om?
De er en spørsmålsmaskin.
De er det eneste gjesten jeg får ha, og det blir visst ikke særlig gøy.
Delia...
Jeg vet ikke om det er passende...
På grunn av mikro...
Unge mann, skjenk i teen.
Nei, fra tekannen av glass. Den andre.
Skjenk i til deg selv også.
"Med tanke på Deres situasjon, vil du heller forsvinne, være død..."
Man får ikke lese spørsmålene på forhånd.
Jeg foretrekker å være i live.
- Ja vel. - Hva med Dem?
Det ville jeg også. Jeg vil heller være sånn. I live.
- Og hva gjør De for å holde Dem i live? - Unnskyld? Nå er jeg ikke med.
Hva gjør De ellers i livet, bortsett fra å være ekspert?
Tja, jeg har hobbyer. Jeg trener.
De trener ikke.
Sant, men jeg burde.
Har De andre pasienter enn de fra ekspertoppdragene?
- Noen få. - Og kone og barn?
Nei.
Ei jente? En type?
Jente. Ikke akkurat nå, men...
- Men du har hatt en? - Ja.
- Hva skjedde? - Vi gjorde det slutt.
Hun gjorde det slutt.
Ja, det gjorde hun.
Gjør det fortsatt vondt?
Innimellom.
Knepp opp den øverste knappen. De ser ut som en prest.
Ok.
- Sånn? - Ja.
Hvor lenge er det siden De har hatt sex?
Det sier jeg ikke. Nå fortsetter vi med spørsmålene.
Jeg vedder på at jeg, i min alder, har hatt sex mer nylig enn Dem.
Det kan sikkert stemme.
Noen av symptomene er seksuell disinhibisjon,
upassende sosial oppførsel, mangel på empati, dårlig dømmekraft,
tvangsmessig atferd, latter
eller uforutsigbare gråteanfall.
Nå holder dere sikkert på med selvdiagnose, ikke sant?
Dere tenker: "Men Narvaja, jeg har alle de symptomene."
Ikke vær bekymret.
Det er vanskelig å gjenkjenne patologien i disse atferdene,
som på en måte er så velkjente.
Jeg så disse symptomene hos faren min.
Og derfor begynte jeg å studere frontallappdemens her på universitetet.
Jeg viet meg til nevropsykiatri og tok doktorgrad ved Milton Wynants.
Jeg prøver å gjøre mitt med studiene mine for å belyse dette emnet på globalt nivå.
Gi en applaus for mentoren min, den store Héctor Seregni.
Takk.
Takk, dere.
Takk.
Lys, takk.
Denne pennen betyr mye for meg. Jeg brukte den hver dag på Wynants.
Med denne tok jeg mine første notater om Picks sykdom, frontallappdemens.
Nå gir jeg den til deg, gamle mann.
Tusen takk.
Hun må legges inn igjen. Det er landets beste klinikk.
Men jeg lurer på hvorfor Martha Hoffman måtte isoleres under oppholdet sitt.
De er visst interessert utover den rettslige rapporten.
Hun måtte isoleres. Folk utnyttet sårbarheten hennes.
De har nok lagt merke til at fru Hoffman gir bort verdiene sine.
"Verdiene"?
Pengene sine.
Ødselhet er et av hovedsymptomene på frontallappdemens.
Så hvis Martha Hoffman ikke var rik,
ville hun ikke blitt innlagt?
- Det ville vært mindre presserende. - Det hadde nok ikke vært nødvendig.
Jeg ble kontaktet av en desperat familie.
Døtrene var redde for å miste kontakten med moren.
Morens oppførsel satte henne i fare.
Det har De nok lagt merke til.
Innleggelsen var et forebyggende og akutt tiltak
for å begrense en situasjon som var ute av kontroll.
Det ga oss tid til å undersøke henne nærmere.
Nå er hun utskrevet.
Uten ekspertrapporten og en kjennelse, uten terapi eller behandling,
kan tiden være imot oss.
Gi meg den.
Røntgenbildene som understøttet diagnosen, var ikke i saksmappen.
- Ikke det? - Nei.
Snodig.
Det blir vanskelig å finne dem nå, for jeg flytter kontor,
men kanskje om noen uker?
Om noen uker burde saken være avsluttet, så tiden kan være imot oss.
Jeg skal se på det.
Leandro Casares. Jeg var her forleden.
Leandro Casares.
- Ekspert. - Casares.
Unnskyld.
Har De hørt noen snakke til Dem når ingen har vært til stede?
Iblant tror jeg at jeg hører snorkingen til Ernesto, mannen min.
Men jeg vet godt at han ikke er her.
Hvor mye koster en kilo tomater?
Det spørsmålet er urettferdig. Jeg har ikke handlet på en stund.
- Ok. Ikke tenk på det. - Delia vet det.
Det er greit.
Hvis De spurte meg om prisen på bøker
eller hvilke filmer jeg har sett i det siste,
kan jeg fortelle Dem om det. Jeg husker handlingen, alt.
Ingen fare.
Dere tror dere kan kategorisere folk med spørsmål og svar.
Når De sier "dere", hvem snakker De om?
Advokater, eksperter og psykiatere.
Ja.
Men jeg vet at De kan se utover notatboka Deres. Prøv det.
Vi har alle våre metoder.
Jeg ser Dem for meg på en første date,
der De tar fram notatboka med spørreskjema.
Nei. Sånn er det ikke.
Si meg, hvis De vil kysse noen for første gang, hva gjør De?
Forhører De henne for å vite om De kan kysse henne?
Nei, ikke i det tilfellet.
I det tilfellet burde De gjøre det. Ellers kan De få Dem en lusing.
- Ok. - De kan ikke danse, vel?
Nei, jeg kan ikke danse. Jeg har ikke mulighet til det.
- Jeg kan... - Jeg er heller ikke spesielt interessert.
Jeg kan lære Dem det.
Kanskje en vakker dag.
En vakker dag er jeg død.
Tja...
Vi går videre. Jeg skal si tre ord.
De skal gjenta dem når jeg er ferdig,
så jeg kan være sikker på at De hørte Dem riktig.
Flaske, hammer, stokk.
Det er tre falliske gjenstander.
Mens De noterer dette interessant faktum, skal jeg få meg litt mosjon.
Jeg har en følelse av at De prøver å forsinke vurderingen.
Stemmer det?
Ja.
Ja, De har kanskje rett.
Kanskje jeg liker å forbli i dette øyeblikket.
Selv om det er med Dem.
Å kunne være innelåst i mitt eget hjem.
I mitt eget hjem, og ikke på galehus.
Jeg har ting å gjøre. Jeg har prosjekter.
De er samler, ikke sant?
Virker sånn.
Har De noen gang mistet noen verk?
De har antakelig fortalt Dem om Dalíen?
Fortell meg hva som skjedde med det verket.
- Kanskje en av vennene Deres tok det. - Venne mine stjeler ikke fra meg.
De stjal det nok ikke.
De kunne ha hjulpet Dem med å få det ut av huset
og selge det bak ryggen på døtrene dine. De styrer jo pengene.
Det er ingen dårlig idé, men...
Men dessverre vet jeg ikke hvor det er.
Føler De at du ikke kan styre oppførselen Deres?
Eller at De gjør noe og senere angrer på det?
Kan De ringe med klokken, er De snill?
Ja. Noen ganger gjør jeg ting, og jeg husker det ikke, men...
Men jeg angrer ikke på det.
Jeg gjør det jeg kan.
Hun bør ikke ta den medisinen med alkohol.
Ja, jeg forstår det med mikrofonene, men...
La meg gi Dem litt vann.
Hei.
- Er det ingen som besøker deg? - Nei.
Er du sikker?
Unnskyld?
Jeg hørte historien din.
Jeg ble også innlagt mot min vilje.
Fortell.
Her får du aldri vite om noen besøker deg eller ikke.
De forteller deg ikke alt.
Jeg forstår ikke...
- Du vet sykepleierne? - Ja.
De har meg under observasjon fordi de vet at jeg har...
- Nå går vi, Pablo. - Ja, jeg går.
Jeg har informasjon som kan skade dem.
Hva slags informasjon?
De overvåker meg.
Hvem?
Det er greia. De tilhører tjenesten.
Etterretningstjenesten.
Hva gjør dere her?
Vi småprater bare.
Dere må gå til rommene deres. Dette er et fellesområde.
Vane, det er sent. Det holder.
Det er andre som trenger hvile. Nå holder det.
- Vane, kom deg ned. - Er du danser?
Vane?
Kanskje.
- Vane... - La henne være.
Ikke bland deg inn, Martha. Vane...
Dere maser jo om at vi skal uttrykke oss. La henne være.
Alle passer sine egne saker, ok?
Vane, vær så snill. Det holder.
Det er sent! Hei!
- En halvtime? Hvordan funker det? - Men klokka seks...
- Hei. Unnskyld. - Hei. Hvordan går det?
Jeg er Martha, en venn av sønnen Deres.
- Pasient, kollega... Jeg vet ikke. - Ja. Det er greit.
Hun heter Martha.
- Jeg vet det. Hun sa det. - Martha Hoffman.
Jeg trenger hjelp. Kan jeg fortelle Dem om saken min?
Det passer dårlig akkurat nå, for...
Jeg har så liten tid sammen med sønnen min.
- Men vi kan snakkes en annen gang. - Martha.
Ikke forstyrr dem, er du snill.
- En annen dag, kanskje... - Takk.
Martha har sminket seg.
Hun kommer hitover.
Hei.
Jeg heter Martha.
Ja, pappa har fortalt om Dem.
- Å! Han vil ikke snakke med meg. - Han har sine særegenheter.
Jeg vil be Dem om noe.
De må dra til et kultursenter.
Det som ligger i det gamle oljeanlegget bak broene.
Vennene mine er der.
Si at jeg ikke får ha kontakt med omverdenen.
Kom, Martha. Nå går vi bort dit. Det holder.
Kom.
- Jeg heter Martha Hoffman. - Nok, Martha.
Det holder. Kom nå.
Martha.
Vane, nå gir vi oss med dansingen.
Martha, trenger du noe?
Tilkall meg hvis det er noe, ok?
- Casares. - Jeg har allerede banket på.
Ikke bland ting sammen!
- Jeg blander ikke noe sammen! - Unnskyld.
Casares... Jeg vet ikke om det passer nå.
- Jeg... - Er det Casares? Slipp ham inn!
Unnskyld.
De vil ha meg til å underskrive alt mulig!
Her, les denne. Les og si hva du syns!
Passer det å gå på toalettet? Hvis ikke, kan jeg vente.
Ifølge dette forslaget er jeg visst ikke så gal.
Jeg kan gå ut nå, så lenge jeg ikke bruker noen penger.
Det er ikke sant. Det handler om å sløse dem bort.
Og hvem avgjør hva som er sløseri?
Hvem som helst ville sagt at det å investere så mye penger
i et kulturprosjekt som er en bløff... Det er sløseri.
En bløff?
Bygningen er blitt beslaglagt!
Myndighetene ligger i rettstvist om tomten.
Frue, en av herrene spør om han kan gå på...
Det passer ikke nå.
- Ja, unnskyld. Jeg går... - Bli, Casares!
Ikke gå. Det er umulig å få henne til å forstå.
Du kan ikke få meg til å forstå noe.
Det er sant. Vennene dine kan få deg til å forstå.
De har god smak som deg. Så de forstår.
Derfor sendte jeg datteren min til Paris for å gå på skolen som mormor foreslo.
Ikke den jeg ville. Jeg har dårlig smak.
- Det sa jeg ikke. - Jo, det gjorde du.
Kanskje. Du har ikke god smak.
Denne datteren med den elendige smaken har håndtert økonomien din i årevis
så tarotleseren din, advokatene dine og hele følget ditt
får betalt i tide, mens du gir en Dalí til vennene dine.
Hun vil at legevennene hennes skal bekrefte at jeg er gal.
for å rettferdiggjøre og skjule det hun ikke vil innrømme.
Vet du hva det er?
Jeg orker ikke dette.
At du har et drittliv.
At du har en drittmann, en drittjobb og drittvenner.
Og jeg er ingen god avspeiling, for jeg er omringet av vakre ting.
Unnskyld. Det er faren min.
Heldigvis ble barnebarnet mitt bedre enn deg.
Så både moren din og datteren din ble bedre, og det vet du.
Vet du hva det kalles?
Det kalles uflaks.
Loven vil bevise at du er syk.
Eller at du er ei jævla hurpe!
Her, ta denne.
Ta den, sa jeg. Ta den!
Martha. Det holder. La det ligge nå.
- Er det noe De trenger? - Nei.
Jeg vil bare høre hvordan det går. Går det bra?
Ja. Takk.
Flaske, hammer, stokk.
Unnskyld?
Flaske, hammer, stokk. Var det i den rekkefølgen?
Ja, ikke tenk på spørreskjemaet nå.
Jeg kommer igjen. Trenger De noe?
Bare lukk døra, er De snill.
Å, er du her?
De virket konsentrert. Jeg ville ikke forstyrre.
Du kan bare si "du".
Og klokka er mye. Du kan dra hjem.
- Jeg har kaffe til Dem. - Takk.
Strømmen har gått hjemme hos meg, så jeg blir her litt lenger.
Så hva? Skal du overnatte her?
Tja, jeg vil ikke...
Noen ganger blir jeg litt lenger.
Jeg ville tilbudt deg losji hos meg, men akkurat i dag har faren min...
Nei! Unnskyld, jeg mente ikke å antyde noe.
Nei, men hvis du skulle trenge det.
Nei da. Takk.
Og hva gjør du når du blir her om natta?
Jeg går gjennom mapper, saker... eller ingenting.
- Sover du? - Nei.
Iblant.
- Men hvis De vil bli her, kan jeg... - Nei da. Det går bra.
- På grunn av faren din. - Nei, faren min... Vi bytter på.
Jeg går bare ut en stund.
Unnskyld at jeg er så direkte, men De bør levere rapporten snart.
- Du kan bare si "du". - Ok.
Det har gått over en uke.
Ja. Du har rett. Takk.
Jeg gikk gjennom mappa til Narvaja. Det står ikke noe om Rothman.
Rothman?
Rothman var Marthas psykiater de siste årene,
men det var ikke hun som underskrev diagnosen.
- Så hvem er den andre som skrev under? - En annen psykiater. Gloria Fusco.
Vil hun ha informasjon, sier vi ingenting.
Greit.
Bare vær stille i noen sekunder. Ikke la henne se at du er nervøs.
Jeg har ikke tenkt å si noe.
Og ikke press henne. Vi må ikke skremme henne.
Ja. Forstått.
Vi gir oss for i dag.
Denne veien.
- Takk for at De møter oss, dr. Fusco. - Jeg sa jo at det passet dårlig.
- Vi har det litt travelt. - Med hva?
Dette gjelder en diagnosebekreftelse De har stått for.
- Ja. - Jeg tror det kan være at...
Unnskyld. Martha Hoffman har saksøkt døtrene sine og dr. Narvaja,
og Deres bekreftelse av diagnosen inngår i granskningen.
Ja. Jeg har ingenting mot fru Hoffman. Jeg kjenner henne ikke.
Skrev De under på en diagnose uten å kjenne pasienten personlig?
- Jeg vet ikke nok om dette. - La meg forklare.
Narvaja viste meg undersøkelsene, og jeg bekreftet diagnosen.
Det er ikke ulovlig.
Nei, så klart. Vi har ingenting imot Dem.
Vi må bare få et overblikk over alle fakta,
fordi de innsendte dokumentene er ufullstendige.
Damens sak var litt merkelig.
Narvaja dukket opp hjemme hos meg.
Han sa han trengte å få diagnosen bekreftet,
og at bilder understøttet diagnosen.
- Røntgenbildene mangler i mappa vår. - Jeg fikk se bildene.
Han sa at det var en ømtålig sak.
Han trengte en underskrift til for å bekrefte diagnosen sin.
Og?
Jeg skrev under.
- De skrev under, og det var det? - Ja.
Tilbød han Dem noe i gjengjeld?
Er du ekspert eller detektiv?
Kanskje De følte Dem presset fordi De var avhengig av ham for å få jobb?
- Nei, jeg var hans høyre hånd. - Var?
Han jobber med sitt eget prosjekt med den nye stiftelsen.
- Og De er ikke involvert i dette? - Nei.
Kanskje De vet for mye om forretningene hans
og ikke vil være delaktig i det?
Forretninger?
Pengene for den nye stiftelsen, hvor kommer de fra?
Nå finner De nok på ting.
Unnskyld.
Kommer pennen fra universitetet der Narvaja forsket?
Ja.
Jeg har fått den av ham.
Hør her, det var ikke noe uregelmessig ved selve prosessen.
Jeg tror heller ikke at Narvaja skjuler noe.
Men si hva dere trenger, så ser jeg på det.
Vi trenger tilgang til de manglende røntgenbildene.
- Ikke sant? - Ja.
Jeg prøvde å holde hånda hans, for den var kaldere enn vanlig.
Jeg var redd for at han skulle dø der og da.
Og legene var ikke særlig meddelsomme. De fortalte oss ikke mye.
Døtrene mine var sinte på meg. De sa at jeg ikke fortalte dem alt.
At jeg holdt ting fra dem, sa Myriam.
Hva med deg?
Hva følte du?
Jeg ville be dem dra til helvete.
- Begge to? - Ja.
Mest Myriam.
Den eldste, ikke sant?
Olga også. Hun gjemmer seg alltid bak søsteren sin.
Og så?
Jeg ba dem forlate rommet.
At de gjorde faren sin opprørt hvis de kranglet med meg.
De hadde ikke noe annet valg enn å gå.
Men jeg så...
Da Myriam gikk ut av rom...
Da Myriam gikk ut av rommet, nølte hun.
Hun overveide å ta farvel med faren, i tilfelle hun aldri så ham igjen.
Og jeg ba dem gå, igjen.
Og så?
Og de så ham ikke...
Og de så ham aldri igjen.
Ja ja...
Martha, du har besøk.
- En beiler? - Datteren din.
- Olga. Vil du ha selskap? - Nei.
- Jeg foreslår at du ikke krangler. - La henne være.
Ikke bland deg, Vane.
- Vent... - Hva er det?
Ok, gutter. Vekk med dere. Kom igjen.
- Romi. Det holder. - Ja.
- Takk for hjelpen. - Kutt ut!
- Jeg fiksa det. - Ok.
- Ok, Pablo? - Sånn, ja.
Ja.
Mamma...
Hva?
Vi har vært hos Delia og ryddet i leiligheten.
Jeg tok med klær og sminke til deg.
Ikke gå inn i hjemmet mitt.
Vil du ikke at jeg kommer?
Gi meg sminken min.
Jeg ga det til sykepleierne. De lar oss ikke...
- De har sine protokoller her. Det er... - Vi snakkes utenfor.
Jeg ville høre hvordan det går.
Behandler de deg bra?
Dette kommer dere til å angre på.
Nå, Myriam vet så klart ikke hva anger er.
Men du...
Nå.
Jeg burde kanskje ikke ha kommet.
Hvorfor det?
Hadde du mye å gjøre?
Si ifra om du trenger noe.
Hei!
Martha, hvordan går det?
Bra.
Jeg dro til stedet De nevnte og fant vennen Deres, Girves.
Denne er fra ham.
- Jeg har ikke brillene mine her. - Skal jeg lese det?
Vent, jeg trenger mine også.
Jeg kan lese det.
Ok.
"Kjære venn,
så herlig å høre at du fortsatt eksisterer.
Jeg begynte nesten å tro at du var en av drømmene mine,
og at jeg nå ville måtte akseptere en sorgfull vake.
Takket være den unge damen som har gitt deg dette brevet,
fikk jeg vite hvor du var blitt av. Jeg prøvde å besøke deg,
men de slapp meg ikke inn.
Det er synd at de vakre menneskene i sexy uniformer
er så strikte."
Hva?
"Vera lot dessuten som om hun var gal
for å infiltrere stedet, men det gikk ikke.
De tror visst ikke at de genuint gale faktisk er gale."
Martha!
- Fortsett! - Hva gjør vi der borte?
Ja.
"Vi skal få deg ut derfra.
Snart svømmer vi i et hav av kuker igjen. Kjærlig hilsen Girves."
Martha, nå går vi.
Ok? Kom nå.
Neve, håndflate, kant...
Neve, håndflate, kant. Neve... Nei!
Neve, håndflate, kant. Neve...
Det er greit.
Bare si om jeg er gal eller ikke.
Den siste omgangen var ikke så dårlig.
Du husket sidetallet, hånda på hodet, de tre trinnene...
Det var venstre hånd, men det er ikke noe alvorlig.
Så hvordan står det til med meg?
De er 83 år gammel.
Jeg kan også ta feil av venstre og høyre.
La oss ikke snakke om politikk.
Ja. Du har rett. Det ville ikke være lurt.
Du er venstrevridd, ikke sant?
Tja, jeg vet ikke. Vi kan si at jeg er upolitisk.
Upartisk, upolitisk, aseksuell...
Delia.
Unnskyld, jeg tror de pillene kan forvirre og svekke Dem.
De er ment for folk med demens. Og akkurat nå er De ikke i behandling.
Men de hjelper meg å sove. Hva skjer om jeg slutter å ta dem?
Hvem vet?
Ja, men det er ikke tilrådelig å ta dem uten tilsyn.
Takk.
Gi meg det der.
Ja ja...
Hvis jeg ikke fikk skylle ned piller med whisky,
får jeg i det minste drikke whisky nå.
De er den eneste gjesten jeg får ha. Vet De det?
Ja, det vet jeg.
Og jeg syns De er nokså snerpete og ordentlig, men...
Det er som det er.
Casares, kom hit.
Kom hit!
Nei. Jeg sa jo at jeg ikke kan danse.
"Stillhet er en form for bevegelse", pleide Pina Bausch å si.
- Vet De hvem hun er? - Ja, jeg har hørt om henne.
Så kom hit, da.
Jeg er lei for den scenen De måtte overvære i går.
Alle mødre er monstre.
Mamma var et monster, jeg er et, Myriam er et monster, og...
hvis Olga var mor, ville hun også blitt et monster.
Beveg litt på skuldrene.
Nei...
Bare litt.
Ikke tenk på at De danser.
Tenk på noe De liker.
Eller noen De liker.
Der! De fant noen å tenke på.
En kvinne?
Ja, kanskje.
Jeg river ut den knappen snart. Knepp opp.
Man må handle og ta sjanser.
Ellers er det for sent. Kom, jeg skal hjelpe Dem med å slappe av.
- Her, legg Dem på... - Nei.
- Frue! - Jo da.
Nei. Legg Dem ned. Ikke vær redd.
Frue?
- Unnskyld. - Hva vil De?
Toalettet?
- Den veien. - Takk.
Å! Casares!
- Toalettet? - Nei. Jeg leter etter makkeren min.
Er De sulten? Kom ut på kjøkkenet.
- Jeg ordner et brett til Dem. - Ja.
Kom igjen, Casares. Hent jakka.
- Hvor skal De? - Kom nå.
Hvis De skal ut, må De si ifra.
Jeg har allerede sagt ifra. Slapp av!
- De har drukket alkohol. - Det var bare en liten slurk.
Når kjørte De bil sist?
Vet ikke.
Foretrekker De å kjøre?
Har De aldri vurdert å forhandle med døtrene Deres?
Nei.
Hei.
Martha!
Bordellets dronning!
Martha! Martha, som jeg forguder.
Martha er her.
Her er Martha!
- Kom igjen! - Den mest sexy av dem alle!
Hun heter Martha!
Casares, heng på!
FATT MOT, BRØDRE
Få se hvordan dere har det. Hva holder dere på med her?
Hele konstruksjonen...
Og er dere i stand til å jobbe sånn?
Hei.
- Hei. - Hei!
Hva handler dette verket om?
Hva handler det om for deg?
Det er ikke... Jeg vet ikke.
- Denne ser ut til å være "subrealistisk". - Kanskje det.
Kanskje det.
Dalí?
Det kunne vært en Dalí.
Kanskje det.
Du er morsom.
Unnskyld.
Martha!
Beklager.
Paragraf åtte lyder: "Den tvangsinnlagte personen kan være..."
Hei!
- Du er... - Hva gjør du?
- Du er venner med... - Hvor er Martha?
- Jeg mistet henne. Vet du... - Blir du med?
- Kom igjen. - Nei.
Jeg står heller stille. Takk.
Stillhet er en form for bevegelse.
Ja, Pina Bausch sa det, ikke sant?
Nei, det var Isadora Duncan, var det ikke?
- Nei, ellers takk. - Bli med.
- Kom igjen. - Gi meg den.
Kom igjen.
Nei. Kom igjen.
- Ok. - Forsiktig.
Pass på! Det er eksperten.
- Bruk hendene. - Forsiktig.
Sånn, ja. Bra.
Slapp av.
Der, ja. Takk.
Takk.
Hei.
- Vil du ha? - Takk.
Hva er greia med de hoftene?
Vi må smøre akslene litt.
Ta denne. Det vil gjøre deg godt.
Hva er det?
Det er et deilig, avslappende kjærlighetsmiddel.
- Ja, men hva er det? - Kjærlighetsdop.
Hvis jeg skal ta det, vil jeg helst vite hva det er.
Takk.
- La være hvis du ikke vil. - Greit. Jeg tar en.
Takk.
Nei, jeg hevder det motsatte.
Å koke det ned til om Martha er gal eller ikke,
er å redusere hennes eksistens til en diagnose
som kan påvirkes av deres egne moralske fordommer.
Og dere vil sperre henne inne fordi hun er gammel og lett på tråden.
- Det vil jeg da ikke. - Får hun ikke være gammel og løsaktig?
- Nei da. - Kan hun ikke?
- Jo, så klart. - Hun kan jo det.
Så hvis noen spør meg
hva det motsatte av det du sier er, så er det dette.
Det er det stikk motsatte.
- Den omvendte ideen. - Ja.
Snur du på det, er det nøyaktig det det betyr .
- Akkurat. - Ja.
- Og i hvilken egenskap er du her i dag? - Unnskyld?
Han spør hvorfor du kom.
Er du her som ledsager, etterforsker eller ekspert?
Nei, jeg kom ikke som etterforsker.
Men nå som du nevner det...
Vet dere at en Dalí har forsvunnet fra Marthas leilighet?
Jeg nevner det fordi dere kanskje vet noe,
for dere pleide å være der ofte, ikke sant?
Hvis jeg skulle stjele noe fra Martitas leilighet,
ville jeg ikke tatt en Dalí.
- Ja. - Jeg ville tatt en Foglino.
Jeg ville tatt Verges Rilla-samlinga.
Selvfølgelig. En Dalí beveger meg ikke det minste.
Martha er ingen fattig og forsvarsløs, gammel dame.
Det er det overklassen er til for.
Unnskyld?
Rike folk.
Det handler om trickle-down-teorien.
Når penger akkumuleres, er det som vann.
Planeten har en viss mengde vann som sirkulerer, fordamper og kondenserer.
Når penger akkumuleres, tas de ut av kretsløpet.
- Det er stillestående, råttent vann. - Så vakkert sagt.
Sett deg.
Når noen med mye penger investerer i kunst,
så fordamper de pengene, ikke sant?
Men de skaper skyer som gir regn,
regnet faller i elvene og renner videre til andre elver og hav,
som igjen skaper mer kondens og damp.
Det er et kretsløp.
Penger som drypper ned til kunsten er litt rettferdighet som regner ned.
PÅ slutten av dette kretsløpet går pengene tilbake til noen få utvalgte.
- Det er herlig at Martha... - Herlig.
...er en av dem. Hun skaper et verdig kretsløp med pengene sine.
Det er herlig. Kunsten skaper skyer, forstår du?
Og hvis de ikke fikser takene så snart som mulig,
kommer regnet som dannes av skyene til å true kunstverket.
Kunsten, min kjære. Kunsten.
- Hva ville statens rolle være? - De regulerer elveleiene.
Som en hydraulisk demning.
- Selv om Martha ikke vet om det? - Hva?
Selv om Martha ikke vet om dette.
Martha vet alt.
- Det er derfor hun er her med oss. - Du svetter visst mye.
Ja, jeg tror det.
Går det bra?
Ja.
Unnskyld.
LIVET ER STERKERE ENN DETTE.
Casares.
- Hvor ble det av Dem? - Martha. Jeg har lett etter Dem.
Jeg har tatt noe. Jeg føler meg ikke så bra.
Jeg sa at dere ikke skulle gi ham noe.
Unnskyld.
Og det må være sterke saker. Du svetter mye.
Sterke saker... Kjenner De til effektene?
Jeg tar ikke de greiene. Jeg er over 80. Vil De at jeg skal dø?
Hva? Kan jeg dø?
Det tror jeg ikke.
Det er som om jeg ikke får puste, eller...
Kom.
Det er som om jeg...
Martha!
Hei, Gaby.
- Juan. - Jeg...
- Jeg burde kanskje drikke litt vann. - Nei.
- Ja? - Gå.
Alt vel? Der er du igjen, jo.
- Den igjen? Legg fra deg denne. - Ja.
- Denne? - Legg fra deg denne.
- Hva? Vent. - Vil du ikke legge den fra deg?
- Ja. Men hvor kan jeg... - Her.
Legg den der.
Jeg legger den her, og når du drar, får du den tilbake.
- Jeg glemmer den. - Skal vi bytte skjorter?
Gi meg din, og jeg gir deg min. Min vil kle deg kjempegodt.
Bli med meg. Her, bli med meg.
Vent...
Sånn.
Brillene dine...
Hva er dette?
- Hva? Å, den. - Hva er det? Denne her.
Vi legger den der. Det går fint.
Hallo?
Et øyeblikk.
Guttungen!
Det er en kvinne som spør etter deg.
Jeg er Martha Hoffmans yngste datter. Får jeg komme inn?
Ja visst.
Fyllesyk?
Hva? Nei.
Går det bra?
Hva? Ja da.
Nå?
Inni denne esken er det en verdifull skulptur.
- Pina Bausch? - Hva?
- Dalí, mente jeg. - Ja.
Hvem hadde tatt den?
Jeg.
Det var en sikkerhetsforanstaltning. Mamma ga bort verdifulle gjenstander,
og dette er den dyreste. Det forstår De sikkert.
Søsteren min vet ikke om dette, så hold dette for Dem selv.
Hun... Søsteren min er...
Hun er litt spesiell.
Jeg sa ikke noe tidligere, og hun trenger ikke å få vite det nå.
Dette inngår ikke i min plikt som rettslig ekspert.
Det ville ikke være det eneste.
Mamma kom hjem i morges.
Og hva får Dem til å tro at jeg...
Delia var bekymret og ringte meg, så jeg vet alt.
Ta litt kaffe.
- Vil De ha? - Nei.
Jeg vil at De drar hjem til mamma
og setter denne tilbake uten noen kommentar.
De sier at De er pålitelig.
Tro meg.
Dette er det beste for oss.
- Unnskyld, vi skal en annen adresse. - Hvor?
Sving her. Vi skal til domstolsdistriktet.
Jeg har fått tak i røntgenbildene.
Ja vel? Bra, fortell meg alt om litt. Du er et geni.
Unnskyld meg.
Har du vært ute og handlet?
Ja.
Den gamle damen ble funnet vandrende rundt i byen midt på natta.
Oi. For en katastrofe.
Antyder De at jeg hadde noe ansvar i dette?
Graciela!
Graciela gikk ut et øyeblikk.
- Hjelp meg med å spille av dette. - Ja.
- Toalettet? - Nei...
Takk, søta.
Er De sulten? Kom ut på kjøkkenet. Jeg ordner et brett til Dem.
Kom igjen, Casares. Hent jakka.
- Hvor skal De? - Kom nå.
Hvis De skal ut, må De si ifra.
- Jeg har allerede sagt ifra. Slapp av! - Er dette opptaket lovlig?
Det er en annen sak. Vi tar det senere.
Nå tar vi dette.
Ja, jeg...
Jeg... Jeg har gjort fremskritt med rapporten.
Nei, jeg trenger fortsatt...
- Det er... - Så hvordan ligger det an?
Hva da?
Har hun en skrue løs?
Det er det jeg jobber med. Det er det dette handler om.
- Jeg må samle... - Du må avslutte rapporten nå.
Skriv under.
Og gi den til meg før damen får et nytt anfall
og vi har et enda større problem.
- Denne pennen... - Hva med den?
Den er fra Wynants University.
Jaså? Har du sett.
Kom igjen, få det gjort.
- Har du fått den av noen? - Hva vet jeg? Hva raker det deg?
Jeg utreder. Jeg må samle bevis.
Enten skriver du under, eller så sier du opp.
Det er ikke mer å utrede.
Denne rapporten må underskrives.
Det er faren min. Det er en nødssituasjon.
Jeg får komme tilbake og ordne opp i dette.
Du gjør det vanskelig for deg selv.
- Takk. - Fungerte det?
Ja. Jeg sa det var faren min.
Bra. Rothman venter på oss.
- Marthas psykiater? - Ja.
Jeg tok Bolognas penn. Han hadde den samme som Narvaja, fra Wynants University.
Ja, det virker som de selger dem overalt.
- Jeg tror jammen jeg har en. - Det virker rart.
Denne atrofien i frontallappen
kan forårsake endringer i Marthas hukommelse og dømmekraft.
Men det kan selvsagt også være et produkt av hennes høye alder.
Så det er altså ikke tilstrekkelig med bevis?
Bevis?
Du høres ut som en detektiv.
Nei, jeg mener at disse bildene ikke tyder på frontallappdemens.
Tja, det kan diskuteres.
Ja visst, men hva mener De?
I motsetning til døtrene, mener jeg at Martha alltid har vært eksentrisk.
Og eksentrisitet er ikke et symptom på demens.
Ja, det var det jeg mente.
De har visst allerede tatt stilling.
De vil jeg skal si at Martha er frisk.
Det jeg kan si, er at disse bildene ikke er avgjørende
for å kunne diagnostisere frontallappdemens.
Så hvis bildene ikke er avgjørende, blir rapporten Deres avgjørende.
- Ja. - Hvor lenge har De behandlet henne?
I mer enn ti år.
- Har De sett henne nylig? - Nei. Døtrene hennes oppsøkte meg.
De ba meg skrive under for å få henne innlagt, og jeg nektet.
Siden mistet jeg all kontakt med Martha.
Kan De vitne i retten om det skulle bli nødvendig?
Ja, selvsagt.
Men egentlig vil jeg helst unngå det.
Takk.
Farvel.
Bra. Jeg er nok nesten klar nå.
Nesten?
De burde levere vel rapporten nå?
Ja. Jeg er klar.
Du har vært til stor hjelp.
Takk.
Du overrasket meg.
Jeg håper jeg får flere saker med deg.
- Får jeg kysse deg? - Hva?
- Et kyss. - Nei!
- Unnskyld. Nei, jeg beklager. - Unnskyld.
- Har du den? - Ja, ikke...
Unnskyld.
Nei, jeg er så lei for det.
- Nei, jeg... - Jeg misforsto.
Unnskyld. Jeg trodde vi hadde noe.
- Kanskje jeg ga Dem feil signaler... - Nei, du ga meg ingen signaler.
Jeg dater noen, forstår De.
Du trenger ikke å forklare noe.
Nei, men jeg syns De er interessant.
- Bare si "du" til meg. - Ok.
Vi har nettopp gjort det offisielt, og...
Akkurat.
Jeg var for sen.
De overrasket... Du overrasket meg. Jeg trodde ikke...
Ja, jeg er ikke av den spontane typen.
Hvis forholdet deres skulle ta slutt...
Ja, ikke akkurat nå.
Hva var navnet?
- Leandro Casares. - Leandro Casares.
- De får ikke gå inn. - Hva?
Beklager, De står ikke på lista.
- Snodig. Jeg skal be Delia... - Dessverre, det går nok ikke.
Jeg vil se til damen. Dere er nye. Har dere en tillatelse?
Retten har sendt oss.
- Hei, Delia. - Hei.
Jeg må snakke med fruen.
Jeg får ikke gå inn. Kan De si at jeg er her?
- De må gå. - Ja visst.
Si at jeg har de nødvendige bevisene. Hun vil forstå.
Kom igjen, nå.
Jeg er eksperten som utreder damen. Oppdraget er ikke fullført.
Bare gi meg et øyeblikk. Jeg er nesten klar.
Gi henne denne.
Si at ingen hadde stjålet den. Vær forsiktig med den.
Ja, jeg kjenner til det der.
Ja, jeg antar at den kan limes.
Hør nå.
Nå må De gå.
Jeg er nesten klar.
Og si at hun hadde rett. De avlytter henne med en mikrofon.
- Gå. - Casares!
Ingen fare.
Ingen fare, Casares. Jeg har det bra.
Kom igjen.
- Ja, det er greit. - Ok.
Farvel, Casares.
Gå nå.
Får du ikke sove, du heller?
Nei.
Lov nummer 22914...
I paragraf seks står det:
"Enhver tvangsinnleggelse skal straks bli meddelt
av stedets direktør til den innlagtes pårørende
eller andre utpekt av dem."
Hvor mange er de?
I paragraf åtte står det...
Hvor mange er de?
Bare noen få tullinger, men de blokkerer gata.
Jeg trenger litt hjelp, takk.
Ok. Vent på meg. Jeg kommer.
Jeg blir med deg.
I paragraf 13 står det: "Fullstendig eller delvis overtredelse
av de pliktene som denne loven pålegger omsorgsinstitusjonenes forvaltere,
skal bringes til myndighetene for å iverksette de retningslinjer...
Jeg sier fra når du kan dekke meg.
"Og der det anses hensiktsmessig, utmåles rettslig straff."
Ok. Dere kan ikke være her.
- Få tak i direktøren. - Jeg har pasienter her. Vær så snill.
- Vi filmer alt. - Hva heter du?
Dere har blitt advart. Løslat Martha Hoffman.
Løslates hun ikke innen et døgn, blir disse bildene vist i alle medier.
Dere er herved informert.
Hvem er de?
Vennene mine.
Vennene dine vet for mye.
- De bør være forsiktige. - Gå tilbake til rommene deres.
Skal jeg følge deg?
Slipp Martha ut!
Au.
Sånn. Skal jeg hente et speil?
Jeg er 83. Snakk til meg som en voksen.
Ja. Unnskyld. Jeg henter et speil.
Hvordan ser jeg ut?
Vet ikke.
Hvordan ser jeg ut?
Fin.
Jeg kommer inn, Martha.
Hun er nok på rom 15.
Hun er kanskje med Julio.
Slike forhold er ikke tillatt mellom pasienter.
Ingen fare.
Pakk sakene Deres. De skal utskrives.
- Til deg. - Nei, Martha.
Jo. Den kler deg. Sånn.
Til Vane... Denne. Hun er danser.
Til Vane. Greit. Jeg skal gi henne den.
Ha det, vennen.
Så herlig å se deg.
Hei, min kjære! Hvordan går det?
- Vi drar! - Er det noe du vil si, Martha?
Alle klare?
Hengende kuker, enger med pikker, baller som ligger på lur,
sammenrullede pikker presset ned i undertøy.
Spett, køller, steinharde kjøttfløyter,
cowboyer med bare én testikkel.
Pikkenes lystige dans i garderobene.
Urinaler, krematorier, pannekaker, blodpølser.
Punkterte kondomer, 862 kuker per kvadratmeter.
Mormonernes slappe snopper og millioner av bittesmå tissetasser.
Pikk etter pikk. Store, svarte kuker som dufter av roser.
Ciao, vennen.
Hvil deg litt.
Hei, hei!
- Frue. - Si til døtrene mine at jeg er tilbake.
Hallo?
Delia, kan De komme ned? Vi er her nå.
Går det bra, frue?
De kan vel gi meg en klem?
- Her er vi. - Ja, frue.
Greia di piper.
Guttungen.
"14.00, rettsmøte, bekreft mottak."
De tok deg av saken, ikke sant?
Det er fordi du bruker så lang tid.
Vi kommer for sent. Hva ville du fortelle oss?
Betingelsen.
Ja visst. Si unnskyld for de 27 nettene jeg var innesperret.
Hør her, mamma...
Det er det eneste jeg trenger å høre.
Unnskyld, mamma, hvis det...
Det er alt jeg vil høre.
Bare si "unnskyld" uten å komme med forklaringer.
Kom igjen, Olga. Dette klarer du.
Unnskyld.
Myriam?
Hva du enn vil, mamma.
Hva? Jeg hørte ikke hva du sa.
Du hørte meg.
Hva?
Tilgi oss.
- Hun har sagt det. Snakk for deg selv. - Slutt.
- Da blir det ingen avtale. - Unnskyld!
Jeg kan bare sortere filene alfabetisk, ikke kronologisk.
- Hei, Casares. - Hei.
De venter på deg i høringsrommet.
Suspensjonspapirene får du senere.
- Ok. - Lykke til.
Takk.
- Alt vel? - Ja.
"Retten fortsetter med meklingshøringen
som er avtalt mellom partene i rettssaken vedrørende Martha Hoffmans sinnslidelse,
en prosess som ble initiert av Myriam og Olga Hoffman."
"Leandro Gabriel Casares' rettsmedisinske utredning
skal ifølge forsvarets anmodning ikke tas i betraktning,
da den sakkyndiges upartiskhet ble kompromittert under saksbehandlingen.
Bekreftelsen av diagnosen frontallappdemens,
konstatert av dr. Orlando Narvaja,
anses som ufullstendig.
Dette har ført til en mekling mellom de to partene.
Om følgende avtale underskrives, går Myriam og Olga Hoffman med på
å oppheve sin begjæring om at Martha Hoffmans legges inn
på psykiatrisk avdeling."
De hevder imidlertid at Martha Hoffman ikke klarer å leve selvstendig.
Derfor stilles følgende betingelser:
Fra og med i dag får Martha Hoffman ikke lov å selge eller belåne..."
Unnskyld.
"Hun får ikke kjøpe nye eiendommer, inngå partnerskap
eller signere kontrakter.
Hun får ikke gifte seg eller forlate landet.
For alle ovennevnte handlinger
trenger Martha Hoffman sine døtres samtykke,
eller deres representanters samtykke.
Hennes aktiva skal forvaltes av en formynder,
som utnevnes av fru Martha Hoffman etter avtale med hennes døtre."
Da går vi videre til formynderen min.
Vi er enige om at det skal være rettsspesialist Casares.
Om ingen har noen innvendinger og Casares er villig,
utnevnes han altså som formynder av fru Hoffmans eiendom.
Casares?
Jeg trenger vel ikke å bestemme meg akkurat nå?
Vi kan prøve med tre måneder...
- Tre måneder? - Martha.
Et øyeblikk. Unnskyld.
Hva var det der?
- Si ja, Casares. - Martha?
- Jeg skal låne ham litt. Kom. - Bare et øyeblikk.
Som jeg sa... Hvor mange pasienter har du?
Bare noen få.
Noen få? Hvor mange?
To, men én av dem er litt av og på.
Martha!
Hva var det der?
Jeg forhandlet, som De foreslo.
Gjorde jeg det?
Ja, det tror jeg da.
Men jeg må advare Dem, Martha.
Jeg klarer ikke å håndtere mitt eget hjem eller privatliv.
Det er ikke så komplisert.
De skal bare rapportere alle utgifter som faller meg inn.
Ja. Likevel...
Jeg vet ikke om det er en jobb som er særlig stabil.
Men De får en god lønn.
Ja. Takk. Hvordan skal jeg forklare det?
Jeg vet ikke hvor lenge jeg kommer til å ha denne jobben.
Ja. De sier at jeg kan dø når som helst.
Nei, det er ikke det jeg sier.
Bare så De vet det, planlegger jeg å leve i mange år til.
Ja, selvsagt. Jeg også, men man vet aldri.
Og De har rett. Når som helst kan vi få et piano i hodet.
Men vi finner en løsning.
Hør her, jeg har en skulptur jeg kan gi Dem som sikkerhet.
Den har en brukket arm, men den er likevel svært verdifull.
- Skal jeg ledsage Dem? - Nei, jeg klarer meg.
Jeg vet det. Jeg vil spankulere arm i arm med Dem.
Greit.
Ikke trekk det ut, Casares.
Greit.
NOEN ÅR SENERE BLE DET I ARGENTINA VEDTATT EN NY LOV OM PSYKISK HELSE.
DEN FORBYR TVANGSINNLEGGELSER,
OG PASIENTER GARANTERES KONTAKT MED NÆRE OG KJÆRE.
MARTHA LEVDE TIL HUN BLE 104 ÅR,
OG NØT FRIHETEN I FULLE DRAG.
Tekst: Sissel Drag