Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
BAZAT PE ROMANUL NATALIEI ZITO
INSPIRAT DIN EVENIMENTE REALE.
Au întârziat.
Aproape zece minute.
Nemernici.
- Gata, ies. - Liniștește-te!
- Sunt liniștită, Olga. - E mai bine să așteptăm aici.
Uite-i!
Mă descurc. Mersi.
Bună seara!
- Bună, Daniel! - Ce faceți?
- Sunt Myriam, fiica doamnei.
Eu sunt cealaltă fiică, Olga.
- Cum va decurge operațiunea? - Operațiunea?
Da, procedura. Nu știu cum să-i spun.
Doamna știe ce se va întâmpla?
Știe că veniți la ea.
Nu știe unde se duce.
Știe că îi faceți niște investigații.
E cam târziu, nu?
Fiți atenți!
Nu vreau să fie chinuită.
- Dar nici eu. - Lasă-i să vorbească.
Doamnă, dacă pacienta se opune sau devine agresivă,
trebuie să luăm măsuri.
Ce fel de măsuri?
Să o sedăm, de exemplu.
Ar fi mai bine să nu luați decizia de față cu ea.
Așa e. De obicei stabilim un cod.
Un semnal,
ca să știm când va veni momentul când vreți să o sedați.
Batem din palme?
Ceva care nu atrage atenția pacientei.
Un gest, un cuvânt-cheie.
„Haină.”
„Haină”?
I-am putea spune să-și pună haina.
Mai bine ceva scurt.
„E spre binele tău.”
Așa spunem. „E spre binele tău.”
- „E spre binele tău”? - Cam derutant.
Propune tu altceva.
Mergem pe asta.
- Da? - Da.
Bine.
Avem nevoie de o semnătură.
Delia, cum merge?
Bine.
Mă refer la mama.
Ce pot să spun? Rezistă și ea.
E trează?
E mereu trează la ora asta.
Ne lăsați să intrăm?
Păi...
Te duci tu?
Haide!
Merg cu tine.
- Ați făcut bagajul? - Vi-l aduc.
Eu aștept afară.
Sunt gata.
- Bună! - Bună!
Bine. Mergem?
Am apăsat deja.
Cine e tipul ăsta?
Ce atâta tam-tam?
A venit.
- Nu putem intra toți. - Ba da, mamă.
Nu. Duce cel mult 300 kg.
Tu ai vreo 80 de kilograme.
Pe acolo.
- Și tu? - Mamă.
Suntem deja la 200 kg.
Voi o luați pe scări.
Bine.
- Doamnă? - Voi o luați pe scări.
- Unde mă duceți? - Știi unde, mamă. Faci investigații.
- La ora asta? - E spre binele tău!
- Toate bune? - Da.
- Ce faceți? - Nu-i bai.
Ăia sunt cerceii mei?
Da, mi i-ai dat acum mult timp.
Când erai mică și mă mințeai, știi că te trăgeam de ureche?
Mamă, te rog! E spre binele tău!
- Ce tot îndrugi, toanto? - E spre binele tău!
- Ce tot îndrugi? - Deschide ușa!
- Dă-mi drumul! - Deschide!
Dă-mi drumul, mamă!
Nu, spune-mi adevărul!
- Mă doare! - Spune-mi adevărul!
Calmați-vă, doamnă.
Ce faci? Vai!
Așa. Încet! Hai să luăm loc!
Nu mă așteptam la așa ceva.
Ca să fiți mai relaxată pe drum.
- Ce spui, scumpo? - E în regulă.
E spre binele tău, mamă.
- Spre binele tău. - Așa. E în regulă.
- Să mergem! - Daniel, ce spuneați?
Nimic, doamnă.
Spune-i Deliei că cotletele...
trebuie puse la congelator!
AMBULANȚA
Așa. Pe aici.
Încă puțin. Așa. Încet!
- Încet. - Încet.
Așa.
Ce-i asta? Unde suntem?
Aici vă veți putea odihni.
Nu stau aici nici măcar o noapte.
27 DE NOPȚI
Bună dimineața!
- Casares. - Bună!
Ea e noua asistentă.
E expertul nostru. A fost numit în cazul Hoffman.
Hoffman, așa e.
- Leandro Casares. - Alejandra Conde.
Bine, s-au făcut prezentările. Ce fac cu expertul?
Cafea cu zahăr?
- Da. - Nu, o iau eu.
- Vrei? - Nu, mersi.
Ce fac, Alejandra?
- Depune... - Depune jurământul.
Acceptă responsabilitatea. Apoi?
Pun la dispoziție dosarul oricând o cere expertul.
- Perfect. - Da.
Da, aș prefera mai întâi...
Mai întâi, îmi beau cafeaua.
Apoi, mă familiarizez cu cazul respectiv
și abia apoi compar cu dosarul.
Dle Bologna, a venit Casares pentru cazul Hoffman.
- De asta am venit. Ce faci? - Bine.
- Ai o clipă? - Da.
- Judecătorul Bologna e... - Nu te lungi, da?
Ești plătit o săptămână. Dacă durează mai mult, rezolvi.
- Interesant. - Am nevoie de raport peste o săptămână.
- Va fi greu. - E un caz tipic de nebunie.
Cel mult două săptămâni. Ori e nebună, ori nu, bine?
- Are sau nu țiglele pe casă. - Bun.
Uite...
Ți-aș fi asignat mai multe cazuri, dar în ultima vreme...
Da, am observat că n-am prea avut noroc în ultima vreme.
Da... dar tu nu te grăbești.
O femeie de 83 de ani, diagnosticată cu demență frontotemporală.
Fiicele ei susțin că bătrâna petrecea întruna,
avea iubiți cu intenții îndoielnice, așa ceva.
Iar bătrâna risipea averea familiei pe investiții dubioase
până a fost internată.
După 27 de zile, a reușit să se externeze,
iar în casa ei se dau iar petreceri.
Fiicele, îngrijorate pentru ea, cer să fie internată iar.
Mi se pare logic.
Păi, am păși într-o zonă...
Ce zonă?
Nu, prefer să-mi fac propria...
Da, chestionarul tău. Are 83 de ani, da?
Suntem contracronometru.
Sunt expertul care o va evalua pe...
Dnă Martha. La ultimul etaj.
Mulțumesc.
- Intrați. - Mulțumesc.
Bună ziua!
- Bună! - Bună!
Ia-o pe asta.
Îmi pare rău, doamna nu vă primește azi. Nu e pregătită.
- Pot s-o aștept. - Nu azi.
Aveți răbdare cu ea!
A fost izolată multe nopți.
Îi va lua ceva timp să-și revină.
- Ești avocat, nu? - Nu.
Dar ai venit s-o interoghezi.
Nu, am venit să-i iau un interviu. Sunt expertul.
- Gata. - Bine.
Și de partea cui ești?
Nu sunt expert desemnat de o parte. Sunt imparțial.
Ești imparțial. Există așa ceva?
Mă străduiesc.
Bernardo Girves.
Leandro Casares.
Vă conduc eu, domnule.
Știi cine e Martha Hoffman?
Nu, v-am spus.
Nu sunt jurnalist sau detectiv. Sunt expert.
Am cunoscut-o când a rămas văduvă.
A venit la galeria unde lucram.
I-am oferit niște peisaje, niște tablouri populare.
S-a uitat la mine peste ochelari și a zis: „Mă iei de proastă?”
A locuit la Paris în anii '50,
într-un apartament mai mic decât palierul ăsta.
Mergea să mănânce la casa fostei iubite a lui André Gide.
Martha dansa de dimineață până seara.
Odată, a fost la o probă. Au venit 300 de fete.
Doar două au trecut de preselecție. Martha și o nemțoaică.
Le-a luat o săptămână să le cearnă.
Dar nemțoaicele câștigă mereu și nici ea nu a fost o excepție.
- Știi cine era nemțoaica? - Nu.
Pina Bausch.
Nu știi cine e?
- Nu cred. - Ține asta.
O dansatoare minunată.
De obicei, e o anecdotă impresionantă. În cazul ăsta, nu.
Nu avea nicio lețcaie, dar era uimitoare.
Înțelegea arta.
- Încet! - Mereu a fost uimitoare.
De-aș avea jumătate din energia ei! E incredibilă.
Apoi s-a măritat cu Hoffman și au clădit un imperiu.
Dar Martha a rămas o dansatoare.
Apoi a rămas văduvă
și s-a transformat în femeia boemă de azi.
- Putred de bogată. - De asta au internat-o.
Le e ciudă pe libertatea bătrânei.
Tu ce părere ai?
Deocamdată, nu am nicio părere.
- Uite cine a venit! - Sigur ai una.
Hai pe acolo!
Nu. Momentan nu am.
Ia-o înainte. Mergem să aducem mașina. Ne vedem afară.
Stați!
Îmi pare rău. Chiar dacă v-a dat-o mama, e a mea.
Daniel, vă rog, duceți-o sus.
Da, sunt Leandro Casares.
M-au trimis pentru cazul Marthei Hoffman.
Cred că e mama dv.
Deci sunteți exper...
Ai făcut-o intenționat, Myriam. Joci murdar.
Crezi că eu n-am ce face, mamă?
Trimiți oameni la mine acasă când știi că nu sunt activă.
Tribunalul l-a trimis. Nu știu când ești activă. E ora 11:00.
- Mă scuzați... - E băiatul pe care l-au trimis?
Da, sunt Leandro Casares.
Veniți mai aproape de ecran!
- Bine. - Ce părere aveți, Delia?
- Arată ca un preot. - Da.
- Veniți luni, vă rog. - Sigur.
Un preot sexy.
- Casares, nu? Aveți o clipă? - Sigur.
De când s-a externat, prietenii ei s-au înghesuit iar.
- Am cunoscut unul. - Girves. Al naibii.
Se ține scai de mama de zece ani.
Sigur v-a spus basmul ăla cu Pina Bausch.
- V-a spus? - Da.
Bausch nu locuia la Paris în '50.
Puteți căuta informațiile pe internet.
Da. Dar eu nu mă ocup cu așa ceva.
Acesta e un Patek Philippe din 1937.
- Știți ce e? - Nu.
Era la curierul de la magazinul din clădirea mamei mele.
I l-a dat ea.
Vă rog!
Bine.
Se pare că tipul făcuse închisoare pentru fraudă.
I-a spus mamei că e dansator într-o trupă europeană.
L-am recuperat cu 500 de dolari.
Ceasul. Am recuperat ceasul.
În ultimii ani,
mama a început să uite valoarea lucrurilor.
Ce să zic?
Eu și sora mea am încercat multe înainte de a recurge la internarea ei.
Cum adică ați recurs la internarea ei?
E o decizie care ar trebui luată de un profesionist.
Exact. Asta vreau să spun.
Mama e o femeie foarte inteligentă.
Ne-a fost greu să acceptăm că își pierde mințile.
E foarte dureros să-i acceptăm declinul.
S-a externat,
dar trebuie să fie îngrijită și protejată
de cei care țin la ea.
Mama ieșea cu cineva cu 35 de ani mai tânăr decât ea.
Voiau să se căsătorească.
Alt profitor.
A fost bine îngrijită la clinică. Eram liniștiți.
Lipsește un Dalí din casa mamei. Știți ce e Dalí?
Da. Știu ce e un Dalí.
Lipsește un Dalí.
E evaluat la un preț considerabil.
Puteți să-mi descrieți
cele mai notabile schimbări la mama dv.?
Cam ce v-am spus până acum.
Da, desigur.
Presupun că ați citit rapoartele dlui dr. Narvaja,
unul dintre neuropsihiatrii de top din țară.
El i-a solicitat internarea.
- Ce faci? - Lucrez.
Ai vreun plan?
Trebuie să lucrez.
Ce e?
La ora asta, ți-ar prinde bine să te relaxezi. Mergi și tu la un film!
Da. Nu. Altădată, tată.
Te pot ajuta să rezolvi vreo problemă?
Nu poți. Am un caz ciudat.
Îl rezolvi mâine.
Nu tată. Ieșim în altă zi, bine?
Ți-ar prinde bine să ieși din când în când.
Dacă tot împărțim casa, putem ieși pe rând.
Da. Ai nevoie de...
Am o întâlnire.
Bine.
Da. Vrei să plec acum?
Da.
Bine.
Așa târziu aici?
Da, m-am lungit cu munca.
Da.
- Mai iau o cafea și plec. - Bine.
- Aveți nevoie de ceva? - La ora asta, nu.
Vreau să mă uit peste dosarul Hoffman.
L-am citit.
- Da? Lipsesc tomografiile. - Lipsesc tomografiile.
Da.
Mi s-a părut ciudat.
Da.
Nu vorbiți cu neuropsihiatrul care a internat-o?
Da, de fapt, nu există neuropsihiatri.
Dr. Narvaja poate fi neurolog și psihiatru în același timp.
Da.
Și nu-l întrebați de ce a internat-o?
Trezește-te, Martha! E 11:00 deja.
Bună dimineața!
Nu am ce căuta aici.
Narvaja ți-a prescris asta.
- Cine? - Fii cuminte, da?
Sigur. Îmi plac pastilele.
Acum o să mâncăm ceva, apoi poți sta cu prietenii în salon.
Ce?
Ceilalți pacienți cu care vei trece prin această experiență.
Mai târziu, avem ateliere opționale.
Optez să nu particip.
Ești cam rebelă azi.
Trebuie să dau un telefon.
Vrei să vorbești cu fiicele tale?
Cu răpitoarele mele? Nu, mersi.
Înțeleg, scumpo.
Dar dr. Narvaja nu a autorizat alt tip de comunicare, bine?
Ne pregătim, Martita?
De ce-mi vorbești de parcă aș fi o fetiță?
Îmi pare rău. Nu mi-am dat seama că vorbeam așa.
Ce îi deranjează e diferența culturală.
- Da. - Da.
- Nu le lipsește nimic. - Vă ajutăm cu ceva?
Întoarceți-vă în cameră, doamnă.
Martha.
Doamnă!
Bună!
Doamnă!
Martha?
Doamnă?
Fii atentă!
Scuzați-mă.
Iartă-mă, Julio.
Să mergem, Martha!
Mulțumesc pentru companie.
Sunt Archi. Înainte mă chema Ariel. Aici îmi spun Archi.
Ai vrea să ne povestești ce ai pățit zilele astea?
- Chestia cu vrabia? - Iar?
- Chestia cu vrabia, da. - Zi-ne.
E o vrabie care...
E un cuib la fereastra mea,
unde s-a născut o vrabie.
Apoi au luat cuibul.
- Și nu ți-a plăcut? - Nu.
- Ne povestești mai târziu, bine?
Cine mai vrea să se prezinte Marthei? Isabel?
Eu sunt.
Am 46 de ani. Am împlinit 46 de ani aici.
Am ajuns acum șase luni.
Sunt bipolară, am avut atacuri de panică, dar acum sunt mai bine.
Da, Isa, mult mai bine.
Dar, cum spunem mereu, nu ești doar bipolară.
Ești și profesoară.
Profesoară de geografie la gimnaziu.
Foarte bine.
Julio?
Vrei să ne spui ce s-a întâmplat?
Uneori, Julio vrea să vorbească, alteori nu.
- Julio aude voci. - Ce-ți spun? Zi-ne.
Aude voci.
Rafa, vrei să iei loc?
Lasă-l în pace. Ne împărtășește când are chef.
Martha...
povestește-ne despre tine.
Eu n-am ce căuta aici. Am fost internată pe nedrept.
E un sentiment firesc, de parcă lumea nu ne înțelege.
Pe mine mă înțelege foarte bine.
Sau mă înțelegea până când fetele mele au decis să mă interneze.
Înțeleg.
Ba nu.
Bine. Vrei să ne spui mai multe? De ce crezi că te-au închis?
Se tem că mă voi căsători, cred.
Foarte bine.
Bravo, Martha!
Mulțumesc că ne-ai împărtășit experiența ta.
Ne mai povestești mai încolo.
- Bună ziua! - Numele?
Leandro Casares.
Leandro...
Casares.
Vine Leandro Casares.
Intrați, Leandro Casares!
Mulțumesc.
Pe aici.
Luați loc. Va veni imediat doamna.
Mulțumesc.
Dv. sunteți cel care mă va interna iar la nebuni?
Nu, eu sunt expertul. Nu pot interna pe nimeni.
Dați-vă sacoul jos!
Bine.
Aveți microfon?
Nu.
Spuneți-mi adevărul. Nu vreau să vă cer să vă dezbrăcați.
Nu. V-aș anunța dacă aș vrea să înregistrăm discuția.
Am microfoane în casă.
Da?
Și tot ce spunem aici poate fi folosit împotriva noastră.
Da. Și cine ar vrea să vă pună microfoane?
Fiicele mele.
Nu mă lasă să ies din casă, să fiu vizitată.
Am paznicii ăia pe hol mereu.
Oi fi periculoasă și nu știu.
Hai să evaluăm situația!
De partea cui sunteți?
Nu, tribunalul m-a trimis să efectuez o evaluare. Sunt imparțial.
Dacă v-aș invita în camera mea și v-aș da o servietă plină cu bani,
cât de imparțial ați mai fi?
Dacă mi-ați face o asemenea ofertă, ar trebui să raportez.
Da, cu banii ăia, ați putea să vă înființați propria agenție.
Vorbiți serios?
Vă lipsește pasiunea.
Ce vreți să spuneți prin asta?
Eu zic să ne scoatem tot de pe noi.
V-ați emoționat. Nu o luați la propriu!
Să ne dăm jos măștile. Să o luăm de la capăt.
Hai să ne acordăm 30 de secunde
să respirăm și să ne liniștim.
- Bine... - Liniște!
Încă n-au trecut 30 de secunde.
Acum suntem mai relaxați.
Bine. Să începem cu chestionarul.
M-am săturat de interogatorii și teste psihologice.
Vorbiți-mi omenește.
Da, știu că v-a fost greu la clinică. Cum ați descrie experiența?
Altă întrebare?
Nu știu. Despre ce ați vrea să vorbim?
Turuiți numai întrebări.
Sunteți singurul vizitator pe care-l pot primi și nu e deloc distractiv.
Delia...
Nu știu dacă se cuvine.
Din cauza microfonului...
Vă rog să turnați ceaiul.
Nu, din ceainicul de sticlă. Celălalt.
Turnați-vă și dv.
„Având în vedere situația, ați prefera să dispăreți, să muriți...”
Nu trebuie să citiți întrebările.
Aș prefera să trăiesc.
- Bine. - Dumneata?
Și eu. Aș prefera să rămân așa, în viață.
Și ce faceți în sensul ăsta?
Scuze, nu înțeleg.
Ce mai faceți cu viața dv. în afară de slujbă?
Am hobbyuri. Fac mișcare.
Nu faceți mișcare.
Așa e, dar ar trebui.
Aveți pacienți și în afara tribunalului?
- Câțiva. - Soție? Copii?
Nu.
Iubită? Iubit?
Iubită. Nu am acum, dar...
Dar ați avut?
Da. Am avut.
Ce s-a întâmplat?
Ne-am despărțit.
V-a părăsit.
Da, m-a părăsit.
Și încă mai suferiți?
Uneori.
Mai deschideți-vă la cămașă. Arătați ca un preot.
Bine.
- Așa? - Da.
Cât a trecut de când n-ați mai făcut sex?
Nu vă răspund. Să continuăm cu întrebările.
Pun pariu că, la vârsta mea, am făcut sex mai recent decât dv.
Probabil că da.
Unele simptome sunt dezinhibarea sexuală,
comportament social nepotrivit,
lipsa empatiei, judecată deficitară,
comportament compulsiv, accese de râs
sau plâns imprevizibile.
Acum probabil că vă autodiagnosticați, nu?
Vă gândiți: „Dar, Narvaja, și eu am aceste simptome.”
Fiți pe pace.
E foarte greu să recunoști o patologie
în aceste comportamente familiare.
Eu am recunoscut simptomele la tatăl meu.
De asta am început să studiez demența frontotemporală
la această universitate.
M-am specializat în neuropsihiatrie cu doctoratul la Milton Wynants,
ca să contribui și eu cu studiile mele
la elucidarea acestui mister.
Vă rog, aplauze pentru mentorul meu, marele Héctor Seregni!
Mulțumesc.
Vă mulțumesc.
Mulțumesc.
Fede, luminile, te rog.
Pixul ăsta e important pentru mine.
L-am folosit zilnic la Wynants.
Cu el, am luat primele notițe despre boala Pick,
demența frontotemporală.
Acum ți-l dau ție, tataie țicnit.
Mulțumesc.
Trebuie să se întoarcă. E cea mai bună clinică din Argentina.
Da, dar mă întreb de ce a fost izolată
Martha Hoffman pe perioada internării.
Vă implicați dincolo de atribuțiile de la tribunal.
Trebuia să fie izolată.
Se profita de vulnerabilitatea ei.
Dna Hoffman se descotorosește de lucrurile de valoare.
Ce anume?
De banii ei, practic.
Risipa e unul dintre simptomele principale.
Dacă Martha Hoffman nu era o persoană bogată,
nu ar fi fost necesar s-o internăm?
Ar fi fost mai puțin urgent.
Probabil că n-ar fi fost necesar.
M-a contactat o familie disperată.
Fiicele care se temeau că se rup de mama lor,
al cărui comportament era periculos.
Sigur ați observat.
Internarea ei a fost o măsură urgentă, preventivă
pentru a controla situația disperată.
Și ne-a oferit ocazia s-o studiem mai bine.
Apoi a fost externată.
Fără evaluare și o decizie,
fără terapie sau tratament, timpul ne poate juca feste.
Dați-mi.
Dosarul nu includea și tomografiile care susțin diagnosticul.
- Nu sunt acolo? - Nu.
Ciudat.
Va fi greu să le găsesc acum, fiindcă mă mut.
Poate în câteva săptămâni?
În câteva săptămâni, cazul va fi închis,
iar timpul ne poate juca feste.
O să văd ce pot face.
Leandro Casares. Am venit și zilele trecute.
Leandro Casares.
- Expertul. - Casares.
Mă scuzați.
Auziți cumva voci când nu e nimeni prin preajmă?
Uneori mi se pare că-l aud pe Ernesto, soțul meu, sforăind.
Dar știu că nu e aici.
Cât costă un kilogram de roșii?
Nu e corect să mă întrebați. N-am mai fost la cumpărături de mult.
- Bine. Nicio grijă. - Delia știe.
E în regulă.
Dacă mă întrebați
cât costă cărțile, de prețul pieței
sau ce filme am văzut recent,
vă spun în detaliu.
Îmi amintesc intriga, tot.
Nu-i nevoie.
Credeți că puteți clasifica oamenii cu întrebări și răspunsuri.
La cine vă referiți?
La avocați, experți, psihiatri.
Da.
Dar eu știu că vedeți și dincolo de caietul ăla. Încercați!
Fiecare cu metoda lui.
Când ieșiți la prima întâlnire cu cineva,
scoateți carnețelul cu chestionarul.
Nu e chiar așa.
Dacă vreți să sărutați pe cineva pentru prima dată, ce faceți?
O interogați să vedeți dacă o puteți săruta?
Nu, în cazul ăsta nu.
În cazul ăsta, da.
Pentru că vă treziți pălmuit.
- Bine. - Nu știți să dansați, nu?
Nu, nu știu să dansez. Nu prea am ocazia.
- Pot... - Nici nu...
Nici nu mă interesează să am ocazia.
Vă pot învăța eu.
Poate pe viitor.
Pe viitor, o să fiu oale și ulcele.
Ei bine...
Trecem mai departe. Vă spun trei cuvinte.
Vreau să le repetați după ce termin,
ca să mă asigur că le-ați auzit bine.
Sticlă, ciocan, baston.
Sunt trei obiecte falice.
Cât vă notați acest aspect fascinant,
eu mă duc să fac mișcare.
Am impresia...
că vreți să amânați evaluarea.
Oare așa să fie?
Da.
Da, aveți dreptate.
Poate că îmi place să rămân suspendată în clipa asta,
chiar și cu dumneata.
Să fiu închisă în casa asta,
în casa mea, nu într-o casă de nebuni.
Și eu am lucruri de făcut, să știți, proiecte.
Sunteți colecționară, nu?
Așa se pare.
V-ați pierdut vreodată vreun obiect?
V-au spus de Dalí, nu?
Bine, spuneți-mi ce s-a întâmplat cu el.
- Poate l-a luat vreun prieten. - Nu, prietenii mei nu fură.
Nu spun că l-au furat.
Poate v-au ajutat să-l scoateți din casă
și să-l vindeți fără știrea fiicelor dv, administratoarele.
Nu e o idee rea, dar...
Dar nu. Din păcate, nu știu unde e opera.
Bine. Simțiți vreodată că nu vă puteți controla?
Sau că faceți ceva și apoi regretați?
Puteți suna clopoțelul, vă rog?
Da. Uneori fac lucruri și nu-mi amintesc, dar...
Dar nu regret.
Fac ce pot.
N-ar trebui să ia medicamentul cu alcool.
Da, înțeleg că sunt microfoane,
dar vă torn niște apă, bine?
Bună!
- Nu te vizitează nimeni? - Nu.
Ești sigură?
Poftim?
Ți-am auzit povestea.
Și eu am fost închis pe nedrept.
Povestește-mi.
Aici nu știi niciodată dacă te vizitează cineva,
pentru că nu-ți spun totul.
Nu înțeleg.
- Îngrijitorii. - Da.
Mă țin sub observație pentru că știu că...
- Să mergem, Pablo! - Da, bine.
Am informații care i-ar putea afecta.
Ce informații?
Mă supraveghează la orice pas.
Cine?
Asta e problema. Serviciile.
Cele de informații.
Ce faceți aici?
Stăteam de vorbă.
Da, dar mergeți în camerele voastre. E o zonă de tranzit.
Vane, e târziu, ajunge!
Unii vor să se odihnească. Ajunge!
- Vane, te rog, dă-te jos! - Ești dansatoare?
Vane?
Poate.
- Vane... - Las-o în pace.
Nu te băga, Martha! Vane...
Nu ne cicăliți voi să ne exprimăm? Las-o în pace.
Fiecare cu treaba lui, bine?
Vane, te rog. Ajunge! Vane!
E târziu! Alo!
- Jumătate de oră? Cum funcționează? - Dar la 18:00...
- Bună ziua! Mă scuzați. - Bună ziua! Ce faceți?
Sunt Martha, o prietenă a fiului dv.
- O pacientă. O colegă. Nu știu. - Da. E în regulă.
O cheamă Martha.
- Da, știu. Mi-a spus. - Da, o cheamă Martha Hoffman.
Am nevoie de ajutor. Pot să vă spun despre cazul meu?
Nu e momentul, pentru că...
Nu am mult timp la dispoziție cu fiul meu.
- Ne auzim cu altă ocazie. - Martha.
Nu-i deranja, te rog.
În altă zi, poate...
Mulțumesc.
Martha e machiată.
Vine încoace.
Bună ziua!
Bună!
Eu sunt Martha.
Da, mi-a zis tata de dv.
Dar cu mine nu vorbește.
Are ciudățeniile lui.
Vreau să vă rog ceva.
Vreau să mergeți la un centru cultural.
Cel din vechea fabrică de ulei, de la poduri.
Prietenii mei sunt acolo.
Spuneți-le că nu am voie să-i contactez.
Haide, Martha! Hai dincoace! Ajunge!
Să mergem!
- Sunt Martha Hoffman. - Ajunge, Martha!
Ajunge! Vino cu mine.
Martha.
Vane, mai ușor cu dansul!
Martha, ai nevoie de ceva?
Dacă ai nevoie de ceva, cheamă-mă.
- Casares. - Deja am bătut la ușă, Casares.
Nu încurca lucrurile!
- Nu încurc nimic! - Mă scuzați.
Casares, nu știu dacă e momentul potrivit.
- Eu... - E Casares? Lasă-l să intre!
Mă scuzați.
Vor să semnez orișice.
Ia citiți! Citiți și spuneți-mi ce părere aveți!
Nu știu dacă e momentul, dar am nevoie la baie. Dacă nu, aștept.
Se pare că nu sunt atât de nebună.
Pot ieși din casă, atâta timp cât nu-mi cheltui banii.
Nu e adevărat, mamă. Vorbim despre risipă.
Și cine stabilește ce e risipa?
Păi investiția unei sume mari de bani
într-un proiect cultural, o escrocherie... Asta înseamnă risipă.
Ce escrocherie?
Clădirea a fost confiscată!
Guvernul e în litigiu pentru acel teren.
Doamnă, unul dintre domni întreabă dacă poate merge...
Nu e momentul.
- Da, scuzați-mă. Eu plec. - Stați, Casares!
Nu plecați, Casares. Nu pricepe și pace.
Nu mă poți obliga să înțeleg ceva, scumpo.
Așa e, prietenii tăi te pot face să înțelegi.
Au gusturi bune ca tine.
Ei înțeleg.
De asta mi-am trimis fiica la Paris la școala indicată de bunica.
Nu unde voiam eu. Nu am gusturi bune.
- N-am spus asta. - Ba da.
Poate. Chiar nu ai gusturi bune.
Fiica asta, cu gusturi proaste,
s-a ocupat de finanțele tale ani de zile,
de ghicitoare, de avocații tăi și întregul anturaj,
ca să fie plătiți, iar tu dai Dalí-ul prietenilor tăi.
Vrea ca prietenii ei doctori să ateste că sunt nebună
ca să justifice ceea ce tu nu recunoști.
Știi ce?
Nu vreau să discut.
Că ai o viață de rahat.
Că ai un soț de rahat, o slujbă de rahat, prieteni de rahat.
Și eu nu mă încadrez,
pentru că eu sunt înconjurată de frumos.
Mă scuzați. E tatăl meu.
Din fericire, nepoata mea e mai răsărită.
Și mama, și fiica ta sunt mai răsărite, știi bine.
Știi cum se numește asta?
Se numește ghinion.
Legea va dovedi că ești bolnavă.
Sau că tu ești o javră!
Ia asta.
Ia asta, am zis! Ia-o!
Martha. Ajunge! Gata!
- Aveți nevoie de ceva? - Nu.
Voiam să știu cum vă simțiți. Mai bine?
Da, mulțumesc.
Sticlă, ciocan, baston.
Poftim?
Sticlă, ciocan, baston. Asta era ordinea?
Da, nu vă bateți capul cu chestionarul acum, bine?
Revin altădată. Aveți nevoie de ceva?
Închideți ușa, vă rog.
Aici erai?
Păreați ocupat. N-am vrut să deranjez.
Mă poți tutui, să știi.
Și, la ora asta, poți pleca acasă.
- V-am adus cafea. - Mulțumesc.
Nu mai am curent la mine acasă. Mai stau aici puțin.
Și ce? Îți petreci noaptea aici?
Eu nu...
Uneori stau mai mult, da.
Ți-aș oferi casa mea, dar e tata la mine.
Nu! Îmi pare rău, N-am vrut să insinuez nimic.
Nu, în caz că ai nevoie.
Nu. Mulțumesc.
Și ce faci când stai aici noaptea?
Mai analizez dosare, cazuri... sau nimic.
- Dormi? - Nu.
Uneori.
- Dar, dacă vreți să rămâneți aici, eu... - Nu. Nu e nevoie.
- Din cauza tatălui dv. - Nu. Facem cu rândul.
Mai ies din când în când.
Mă scuzați, dar cred că ar trebui să predați raportul curând.
- Mă poți tutui. - Bine.
- A trecut mai bine de o săptămână. - Da, nu. Ai dreptate.
E adevărat. Mulțumesc.
Mă uitam prin dosarul lui Narvaja.
Nu o menționează pe Rothman.
Pe Rothman?
Rothman a fost psihiatra Marthei în ultimii ani,
și nu știu de ce, dar nu e ea cea care a semnat diagnosticul.
A cui e a doua semnătură?
A altei psihiatre. Gloria Fusco.
Dacă vrea informații, nu spunem nimic.
Sigur.
Nu spui nimic câteva secunde.
Să nu vadă că ai emoții.
Nu voi spune nimic.
Și n-o face să se simtă presată, bine? Să n-o speriem.
Da. Am înțeles.
Ajunge pentru azi.
Pe aici.
- Mulțumim că ne-ați primit, dr. Fusco. - V-am spus că nu azi.
- Da, ne grăbim. - Spuneți.
E vorba de evaluarea dv., parte dintr-un dosar.
- Da. - Cred că există posibilitatea...
Martha Hoffman a intentat proces împotriva fiicelor ei și dr. Narvaja,
așa că semnătura dv. va fi revizuită curând.
Da. N-am nimic cu dna Hoffman.
Nici n-o cunosc.
Deci ați semnat un diagnostic fără să cunoașteți pacientul?
- Nu știu cum se face. - Vă explic eu.
Dr. Narvaja a prezentat niște studii, eu i-am confirmat diagnosticul. E legal.
Nu, sigur. Nu avem nimic împotriva dv.
Vrem doar să înțelegem mai bine situația
pentru că studiile sunt incomplete.
Cazul doamnei a fost cam ciudat.
Narvaja a venit la mine acasă
și a spus că are nevoie de un certificat
și că avea și tomografiile aferente.
- Care lipsesc din dosar. - Eu le-am văzut.
Mi-a spus că e un caz delicat.
Avea nevoie de o a doua semnătură pentru a confirma diagnosticul.
Și?
Am semnat.
- Ați semnat și asta a fost? - Da.
V-a oferit ceva? V-a dat ceva în schimb?
Ești expert sau detectiv?
Poate v-ați simțit presată pentru că depindeați de el?
- Nu, eram mâna lui dreaptă. - Erați?
El lucrează la proiectul lui, la noua fundație.
Și dv. nu sunteți implicată.
Nu sunt, nu.
Poate pentru că știți prea multe despre el
și nu vreți să vă mai asociați cu el?
Ce anume?
De unde are banii pentru noua fundație?
Cred că inventați.
Îmi pare rău.
Acela e pixul de la universitatea unde a studiat Narvaja?
Da.
Mi l-a dat mie.
Procesul a fost unul simplu.
Și nu cred că Narvaja ascunde ceva.
Dar spuneți-mi cu ce vă pot ajuta.
Avem nevoie de tomografiile care lipsesc de la dosar.
- Nu? - Da.
Încercam să-l țin de mână, pentru că era mai rece decât de obicei.
Îmi era frică că va muri chiar acolo.
Și doctorii nu erau tocmai transparenți.
Nu ne-au spus prea multe.
Fiicele mele erau supărate
pentru că credeau că le ascund eu ceva.
Că nu le spun ceva, cum a spus Myriam.
Dar tu?
Cum te simțeai?
Eu voiam să se ducă naibii ele.
- Amândouă? - Da.
Mai mult Myriam.
Cea mare, nu?
Și Olga, pentru că mereu se ascunde după fusta surorii ei.
Și apoi?
Apoi le-am spus să iasă din cameră.
Îl supărau pe tatăl lor dacă se certau cu mine.
N-au avut de ales.
Dar am văzut când...
Când Myriam a plecat...
Când a dat să plece, Myriam a ezitat.
Parcă voia să-și ia rămas-bun de la el,
în caz că nu îl va mai vedea.
Și le-am cerut din nou să plece.
Și apoi?
Și nu...
Nu l-au mai văzut niciodată.
În tot cazul...
Martha, ai un vizitator.
Un pretendent?
Fiica ta.
- Olga. Vrei să vin cu tine? - Nu.
- Să nu vă certați. - Las-o în pace.
Nu te băga, Vane.
- Gata! - Ce e?
Gata, băieți. Dați-i drumul. Haide!
- Bine, Romi. Ajunge! - Da.
- Mulțumesc. - Nu se poate!
- Bine, s-a rezolvat. - Bine.
- Vii, Pablo? - Asta e. Mersi.
Da.
Mamă.
Ce?
Am fost cu Delia să facem curat în casă.
Ți-am adus niște haine și cosmetice.
Nu intra în casa mea!
Ai prefera să nu vin?
Dă-mi cosmeticele.
Le-am lăsat la asistente. Nu ne lasă...
- Au protocoalele aici. - Vorbim afară.
Voiam să știu ce faci.
Se poartă frumos cu tine?
O să regreți.
Myriam nu știe ce e regretul.
Dar tu...
Ei bine...
Poate că nu trebuia să vin.
De ce?
Ai avut multă treabă?
Dacă ai nevoie de ceva, zi-mi.
Martha, ce faceți?
Bine.
M-am dus unde mi-ați spus și v-am găsit prietenul, pe Girves.
V-a trimis asta.
N-am ochelarii.
Vreți să vi-l citesc?
Și eu am nevoie de ochelari.
Citesc eu.
Bine.
„Dragă prietenă,
ce mă bucur să aflu că încă exiști!
Deja aveam impresia că ai fost un vis, nu aievea,
și că acum va trebui să-ți plâng lipsa.
Datorită domnișoarei care ți-a dat asta,
am aflat unde ești și am încercat să te vizitez,
dar nu m-au lăsat să intru.
E păcat că oamenii ăștia atât de frumoși,
cu uniformele alea sexy,
sunt așa de stricți!”
Ce?
„Vera s-a prefăcut că e nebună
ca să se infiltreze acolo, dar n-a mers.
Se pare că pe nebunii adevărați nu-i cred
că sunt nebuni.”
Martha!
- Citește! - Ce faci acolo?
Da.
„O să te scoatem de acolo în curând,
ca să înotăm iar într-o mare de penisuri.
Cu drag, Girves.”
Martha, să mergem!
Bine? Hai să mergem!
Pumn, palmă, de-a latul.
Pumn, palmă, de-a latul. Pumn... Nu!
Pumn, palmă, de-a latul. Pumn...
E în regulă.
Spuneți-mi odată dacă sunt nebună sau nu.
Da. Ultima secvență n-a fost așa de rea.
V-ați amintit numărul paginii, mâna pe cap, cei trei pași.
Erau cu mâna stângă, dar nu e nimic grav.
Deci ce am?
Practic, aveți 83 de ani.
Și eu mai încurc stânga cu dreapta.
Să nu vorbim despre politică.
Da. Aveți dreptate, e mai bine așa.
Sunteți de stânga, nu?
Da, nu știu. Să zicem că sunt apolitic.
Imparțial, apolitic, asexual.
Delia.
Cred că pastilele alea v-ar putea deruta și slăbi.
Sunt pentru cei cu demență.
Iar acum nu sunteți pe tratament.
Dar mă ajută să dorm. Dacă nu le mai iau?
Cine știe?
Da, dar nu e indicat să le luați fără supraveghere.
Mulțumesc.
Dați-mi-le.
Ei bine,
nu puteam lua pastila cu whisky.
Acum pot să beau whisky.
Alți vizitatori nu am voie să primesc, știați?
Da, știu.
Și dv. sunteți foarte pudic și cuviincios, dar...
Asta e.
Casares, veniți încoace!
Veniți!
V-am spus că nu știu cum să mă mișc.
„Și nemișcarea e o formă de mișcare.” Pina Bausch spunea așa.
- Știți cine e? - Da, am auzit de ea.
Veniți încoace!
Îmi pare rău că ați fost martor la scena aia ieri.
Toate mamele sunt monștri.
Și mama mea a fost așa, și eu sunt, și Myriam e...
Olga, dacă ar fi mamă, ar fi și ea.
Mișcați-vă puțin umerii.
Nu...
Doar puțin.
Nu vă gândiți la dans.
Gândiți-vă la ceva ce vă place.
Sau la cineva care vă place.
Așa, v-ați gândit la cineva!
O femeie?
Da, poate.
O să vă smulg nasturele ăla, Casares.
Trebuie să faceți ceva, să riscați!
Altfel, va fi prea târziu. Hai să vă ajut să vă relaxați!
- Aici, pe... - Nu.
- Doamnă! - Da.
Nu. Urcați-vă! Nu vă fie frică!
Doamnă?
- Scuzați-mă. - Ce este, domnule?
Unde este toaleta?
- Pe acolo. - Mulțumesc.
Casares!
- Tot la baie? - Nu. Îmi căutam partenerul.
Vă e foame? Hai în bucătărie!
- Vă fac un platou. - Bine.
Haideți, Casares! Îmbrăcați-vă.
- Unde plecați? - Haideți!
Dacă plecați, trebuie să-i anunțați.
Le-am spus deja. Nu vă faceți griji!
- Ați băut alcool. - Doar o gură, atâta tot.
De când n-ați mai condus?
Nu știu.
Vreți să conduceți dv?
Martha, nu ar fi mai bine să negociați cu fiicele dv?
Nu.
Bună!
Martha!
Regina bordelului!
Martha! Martha, pe care o ador.
A venit Martha!
Iat-o pe Martha!
- Haide! - Cea mai sexy!
O cheamă Martha!
Casares, haideți!
Bine, să vedem! Ce faceți aici?
Toată clădirea asta...
Cum să lucrezi așa?
Bună!
- Bună! - Bună!
Ce reprezintă opera?
Tu ce crezi?
Nu... Nu știu.
Pare să fie ceva „subrealist”, nu?
Ar putea fi.
Se prea poate.
Dalí?
Ar putea fi un Dalí.
Ar putea fi.
M-ai dat gata.
Scuzați-mă.
Martha!
Mă scuzați.
Articolul opt spune că persoana internată poate fi...
- Ești... - Ce faci?
- Ești prieten... - Unde e Martha?
- Da, unde e? - Vrei să vii cu noi?
- Da, haide! - Nu.
Nu e nevoie să dansez. Mersi.
Și nemișcarea e o formă de mișcare.
Da, Pina Bausch a spus asta, nu?
Nu. Isadora Duncan a spus-o, nu?
- Nu-i nevoie. - Hai cu noi!
- Haide! - Dă-mi aia!
Haide!
Nu. Vino!
- Bine. - Aveți grijă!
Ai grijă! E expertul.
- Cu mâinile. - Ai grijă!
Bravo!
Relaxează-te!
Așa, mersi!
Mulțumesc.
Bună!
- Vrei? - Mulțumesc.
Ce-i cu șoldurile alea?
Nu, trebuie să le mai ungi.
Ia! O să te simți mai bine.
Ce e?
E un drog al iubirii foarte relaxant.
Sigur, dar ce e?
Un drog al iubirii.
Nu, aș prefera să-mi spui ce e.
Mulțumesc.
- Nu-l lua dacă nu vrei. - Bine, îl iau.
Mulțumesc.
Nu, e fix invers.
Spun doar că a o cataloga pe Martha nebună sau nu
îi reduce existența la un diagnostic
ce poate fi influențat de prejudecățile voastre
și ce vreți voi să faceți e s-o internați.
- Că e bătrână și ușuratică. - Nu vreau s-o internez.
Ce? Nu poate fi bătrână și ușuratică?
Sigur că nu.
- Nu poate? - Nu, da. Poate.
Dacă mă întreabă cineva
care e fix opusul a ce spui, asta e.
E exact opusul.
- E invers. - Înțeleg.
E exact opusul a ceea ce spui.
Da.
- În ce calitate ești aici? - Poftim?
Te întreabă de ce ai venit.
Ai venit ca însoțitor, ca anchetator, ca expert?
Nu, n-am venit ca anchetator.
Dar acum, că ai pomenit, nu.
Știți că a dispărut un Dalí din casa Marthei?
Am adus vorba pentru că poate știți ceva,
pentru că ați petrecut mult timp acolo, nu?
Dacă voiam să fur ceva din casa Martitei,
nu furam un Dalí, dragule.
- Da. - Furam un Foglino.
Eu i-aș fura colecția Verges Rilla.
Dar Dalí nu mă impresionează deloc.
Martha nu e vreo băbuță speriată de bombe.
Așa sunt snobii ăștia.
Poftim?
Oameni bogați.
E efectul de seră.
Când se acumulează, banii sunt ca apa.
Planeta are o cantitate de apă care circulă,
se evaporă, se condensează.
Când banii se acumulează, sunt scoși din circulație.
- Ca o apă stătută. - Ce frumos!
Ia loc.
Când cineva cu mulți bani investește în artă,
banii se evaporă, nu?
Dar creează nori, care aduc ploi,
care ajung în râuri și se revarsă în alte râuri și mări,
care generează condens și abur.
Și e un ciclu.
Banii investiți în artă fac puțină dreptate.
La sfârșitul ciclului, banii ăia ajung la câțiva norocoși.
Și e minunat că Martha
e una dintre norocoșii care dau naștere unui ciclu moral.
E grozav. Arta formează norii, înțelegi?
Și dacă nu repară acoperișurile cât mai repede posibil,
ploaia ce cade din nori
amenință opera de artă.
Arta. Arta, dragule.
- Și rolul statului care e? - Trasează albiile râurilor.
Ca un baraj hidraulic.
- Chiar dacă Martha nu știe. - Ce?
Chiar dacă Martha nu știe.
Martha știe totul.
- De asta e aici, cu noi. - Transpiri cumva?
Da, așa cred.
Te simți bine?
Da.
Mă scuzați.
VIAȚA E MAI PUTERNICĂ
Casares.
Unde ați fost?
Martha. Nu, vă căutam.
Da... Am luat ceva. Nu mă simt prea bine.
V-am spus să nu-i dați nimic.
Scuze.
E ceva destul de puternic. Transpirați mult.
Destul de puternic... Care sunt efectele?
Eu nu iau așa ceva, Casares. Am peste 80 de ani. Vreți să mor?
Ce? Pot să mor?
Nu cred.
Nu prea pot să respir sau...
Veniți cu mine!
Mă simt de parcă...
Martha!
Bună, Gaby!
- Juan. - Eu...
- Ar trebui să beau niște apă, nu? - Nu.
- Da? - Mergeți.
Ce mai faci? Ai revenit.
- Iar ăsta? Scoate-l. - Da.
- Asta? - Dezbracă-te.
- Ce? Stai! - Nu vrei să te dezbraci?
- Da, nu. Dar unde pot... - Uite!
Las-o acolo.
Îl las aici până pleci.
- Ți-l dau înapoi. - O să-l uit.
Nu vrei să facem schimb de cămăși?
Tu mi-o dai pe a ta, eu ți-o dau pe a mea. O să-ți stea bine.
Vino cu mine! Hai!
Stai așa...
Asta e.
Ochelarii...
Ce e asta?
- Ce? Asta... - Ce e asta?
Las-o acolo, e în regulă.
Alo?
O secundă.
Băiete!
Te caută o femeie.
Sunt fiica cea mică a Marthei Hoffman. Pot să intru?
Sigur.
Mahmureală?
Ce? Nu.
Vă simțiți bine?
Ce? Da.
Spuneți-mi.
Am aici o sculptură de mare valoare.
- Pina Bausch? - Ce?
- Dalí, pardon. - Da.
Deci era la dv?
Da.
Ca măsură de precauție.
Mama tot oferea cadou obiecte valoroase
și ăsta e cel mai scump.
Mă înțelegeți.
Sora mea nu știe, așa că aș vrea să rămână secret.
Sora mea e...
E specială.
Nu i-am spus atunci, așa că nu trebuie să afle nici acum.
Oricum nu e de datoria mea de expert.
Nu e prima oară când vă depășiți atribuțiile.
Mama s-a întors acasă azi-dimineață.
Și ce vă face să credeți că eu...
Delia era îngrijorată, m-a sunat și așa am aflat.
Beți-vă cafeaua.
- Vreți și dv? - Nu.
Vreau să mergeți la mama
și să puneți sculptura la loc fără alte comentarii.
Sunteți de încredere.
Credeți-mă.
E cel mai bine pentru noi.
- Mergem în altă parte. - Unde?
Virați aici. Mergem la tribunal.
Am făcut rost de tomografii.
De tomografii? Grozav, hai să-mi spui! Ești genială.
Mă scuzați.
Ai fost la cumpărături?
Da.
Bătrâna rătăcea prin oraș.
Se pierduse în toiul nopții.
Ce dezastru!
Credeți că aș fi parțial responsabil?
Graciela!
Graciela a ieșit puțin.
- Ajută-mă să pun asta. - Sigur.
- Tot la baie? - Nu...
Mulțumesc, scumpo.
Vă e foame? Hai la bucătărie! Vă fac un platou.
Haideți, Casares! Îmbrăcați-vă!
- Unde plecați? - Haideți!
Dacă plecați, trebuie să le spuneți.
- Le-am spus deja. - Da. E legală înregistrarea?
Asta e altă problemă. Discutăm mai târziu.
Hai să rezolvăm.
Da, eu...
Uitați, am făcut progrese cu raportul.
Nu, mai am nevoie de...
- E... - Scrie sau nu?
Ce să scrie?
Dacă are toate țiglele.
Nu, la asta lucrez. Despre asta e vorba.
- Trebuie să adun... - Vreau raportul complet acum.
Semnează-l.
Adu-mi-l înainte ca doamna să mai facă vreo criză
și să avem o problemă și mai mare.
- Pixul ăsta... - Ce?
E de la Universitatea Wynants.
Da? Ia te uită!
Treci la treabă.
- Vi l-a dat cineva? - De unde să știu? Ce-ți pasă?
Investighez. Trebuie să adun dovezi.
Ori semnezi, ori demisionezi, Casares.
Nu mai e nimic de investigat.
Vreau raportul semnat.
Da, e tatăl meu. E o urgență.
Mă întorc și rezolv, da?
Îți îngreunezi situația.
- Mulțumesc. - A mers?
Da. I-am spus că e tatăl meu.
Grozav. Ne așteaptă Rothman.
- Psihiatra Marthei? - Da.
Am luat pixul lui Bologna. E precum cel al lui Narvaja, de la Wynants.
Da, le vând peste tot.
- Cred că am și eu unul. - Mi se pare ciudat.
Atrofierea lobului frontal
poate perturba memoria și judecata Marthei, da.
Dar cauza poate fi și vârsta înaintată, desigur.
Deci nu sunt suficiente dovezile.
Dovezile?
Vorbiți ca un detectiv.
Nu, spun doar că tomografiile
nu ar concluziona că e demență frontotemporală.
E discutabil.
Sigur, dar dv. ce părere aveți?
Spre deosebire de fiicele ei, eu cred că Martha a fost excentrică dintotdeauna
și excentricitatea nu e un simptom al demenței.
Da, asta am vrut să spun.
Nu, cred că sunteți hotărât deja.
Vreți să spun că Martha e sănătoasă.
Vă pot spune că aceste studii nu pot concluziona
că e vorba de demență frontotemporală.
Dacă studiile nu sunt concludente, atunci raportul dv. va fi decisiv, nu?
- Da. - Cât timp ați tratat-o?
Mai mult de zece ani.
- Și n-ați mai văzut-o? - Nu. Au venit fiicele ei la mine.
Mi-au cerut să semnez, am refuzat
și am pierdut legătura cu Martha.
Bine. Ați putea depune mărturie în instanță?
Da, desigur.
Totuși, dacă se poate evita, ar fi mai bine.
Mulțumesc.
La revedere!
Bine. Cred că aproape am terminat.
Aproape?
Ar trebui să predați raportul, nu?
Da. Sunt gata.
Mi-ai fost de mare ajutor.
Mulțumesc.
M-ai surprins.
Sper să mai primesc cazuri cu tine.
- Pot să te sărut? - Ce?
- Un sărut. - Nu!
- Scuze. Nu, îmi pare rău. - Scuze.
- Ai reușit? - Da, nu...
Iartă-mă.
Nu, îmi pare rău. Scuze.
- Nu... - Am înțeles greșit.
Îmi pare rău. Credeam că ne-am apropiat.
Poate ați înțeles greșit...
Nu, nu e vina ta.
Dar am pe cineva.
Nu trebuie să-mi dai explicații.
Nu, dar cred că sunteți interesant.
- Mă poți tutui. - Bine.
Doar ce am oficializat relația și...
Da.
Am întârziat.
M-ați surprins. M-ai surprins.
Nu credeam că...
Da, nu sunt genul spontan.
Dacă nu merge cu respectivul...
Momentan merge.
Numele?
- Leandro Casares. - Leandro Casares.
- Nu puteți intra. - Ce?
Regret, nu sunteți pe listă.
- Ciudat. Îi spun Deliei... - Îmi pare rău, dar nu se poate.
Vreau să văd cum se simte doamna. Sunteți noi. Aveți permis?
De la tribunal.
- Bună, Delia! - Bună!
Vreau să vorbesc cu doamna.
Nu pot să intru. Îi spuneți că am venit?
- Vă rog să plecați. - Da.
Spuneți-i că am dovezile necesare. Înțelege ea.
Vă rog, domnule.
Sunt expertul. Am venit la evaluare.
Nu am terminat.
Nu știu ce se întâmplă. O clipă!
Dați-i asta, vă rog.
Spuneți-i că nu fusese furată. Cu grijă!
Da, știu ce e.
Da, se poate lipi.
Bine, domnule.
Acum, domnule, vă rog.
Aproape am terminat.
Și avea dreptate.
O ascultă cu un microfon.
- Domnule, plecați! - Casares!
Nu vă faceți grijă!
Nicio grijă, Casares. Sunt bine.
Vă rog, domnule.
- E-n regulă. - Bine.
Pa, Casares!
Să mergem!
Nici tu nu ai somn?
Nu.
Legea numărul 22914.
Articolul 6 spune
că orice internare va fi raportată imediat
de către directorul instituției rudelor persoanei internate
sau altor persoane desemnate.
Câți sunt?
Articolul 8 spune...
Câți sunt?
Sunt doar o mână de nebuni, dar blochează strada.
Vreau să mă ajute cineva, vă rog.
Bine, ascultă! Așteaptă-mă. Mă duc acolo.
Vin cu tine.
Articolul 13 spune că nerespectarea totală sau parțială
a îndatoririlor impuse de lege
administratorilor unităților de îngrijire
va fi adusă în atenția autorităților
pentru aplicarea legii...
Te anunț ca să mă acoperi.
„Și, după caz, autorităților judiciare.”
Nu puteți sta aici!
- Chemați-l pe director. - Avem pacienți aici. Vă rog.
- Înregistrăm totul. - Spune-mi cum te cheamă.
V-am avertizat. Eliberați-o pe Martha Hoffman!
Dacă nu e eliberată în 24 de ore,
aceste imagini vor fi difuzate de toate instituțiile media.
Ați fost informați.
Cine sunt?
Prietenii mei.
Știu prea multe.
- Să aibă grijă. - Înapoi în camerele voastre!
Merg cu tine?
Eliberați-o pe Martha!
INSTITUT PSIHIATRIE
Eliberați-o pe Martha!
Poftim. Îți aduc o oglinjoară?
Am 83 de ani. Vorbește-mi ca un om normal.
Da, îmi pare rău. Îți aduc o oglindă.
Cum arăt?
Nu știu.
Cum?
Bine.
Intru, Martha.
Cred că e în camera 15.
Da, cred că e cu Julio.
Astfel de relații nu sunt permise între pacienți.
Nu vă faceți griji.
Puteți să vă faceți bagajele.
Veți fi externată.
- Pentru tine. - Nu, Martha.
Da. Îți stă bine. Așa.
Pentru Vane... asta. E dansatoare.
Pentru Vane. Desigur. O să i-o dau.
Pa, scumpo!
Ce mă bucur să te văd!
Bună, scumpo! Ce faci, draga mea?
- Să mergem! - Ne spui ceva, Martha?
Sunteți gata?
Sule ce atârnă, scule mii, boașe la pândă,
puțe îndesate în chiloți.
Ciocane, măciuci, tari, noduroase,
cowboy cu un singur coi.
Dansul suav al ștremeleagurilor în vestiare.
Pisoare, crematorii, buci, caltaboși.
Prezervative strânse, 862 de puli pe metru pătrat.
Puțe flasce de mormoni și milioane de cocoșei.
Penis după penis. Puli mari, negre, cu iz de trandafiri.
Ciao, iubito!
Să te odihnești!
Bună seara!
- Doamnă. - Anunțați-le pe fiicele mele că am venit.
Alo?
Delia, puteți coborî? Suntem aici.
Sunteți bine, doamnă?
Ați putea să mă îmbrățișați, nu?
- Am ajuns. - Da, doamnă.
Îți sună chestia aia.
Băiete!
„La 14:00, tribunal, audiere, confirmați de primire.”
Ți-au luat cazul, nu?
Pentru că te moșcăi.
Am întârziat, mamă. Ce voiai să ne spui?
Condiția.
Da. Vă cereți scuze pentru cele 27 de nopți în care am fost internată.
Uite, mamă...
E tot ce vreau să aud.
Îmi pare rău, mamă, dacă lucrurile...
Prefer să aud doar asta.
Vă cereți scuze, fără justificări sau argumente.
Haide, Olga, poți s-o faci!
Îmi pare rău.
Myriam?
Cum spui tu, mamă.
Ce? N-am auzit.
M-ai auzit.
Ce?
Iartă-ne.
- Ea și-a cerut scuze deja. Acum tu. - Încetează!
- Bine, nu batem palma. - Îmi pare rău!
Vreau doar să sortăm fișierele în ordine alfabetică. Nu cronologic.
- Bună ziua! - Bună!
Te așteaptă în sala de audiere.
Ne ocupăm de suspendare mai târziu.
- Bine. - Baftă!
Mulțumesc.
- Toate bune? - Da.
„Vom începe audierea de mediere,
după cum au convenit părțile implicate,
privind starea Marthei Hoffman,
un proces inițiat de Myriam și Olga Hoffman.
Evaluarea efectuată de către expertul Leandro Gabriel Casares
nu va fi luată în considerare, la cererea apărării,
deoarece imparțialitatea expertului a fost compromisă în cadrul procedurilor.
Verificarea diagnosticul de demență frontotemporală
stabilit de Orlando Narvaja
va fi considerat neconcludentă,
motiv pentru care are loc medierea.
Dacă se semnează următorul acord, Myriam Hoffman și Olga Hoffman
acceptă să renunțe la internarea Marthei Hoffman
în instituții specializate.
Însă dumnealor susțin că Martha Hoffman
nu poate trăi autonom
și trebuie îndeplinite următoarele condiții.
Martha Hoffman nu va mai putea să-și vândă bunurile...”
Mă scuzați.
„Nu va putea achiziționa proprietăți
sau semna contracte,
să se căsătorească sau să plece din țară.
Pentru oricare dintre acestea,
Martha Hoffman va cere consimțământul fiicelor ei
sau reprezentanților acestora.
Bunurile ei vor fi gestionate de un custode,
care va fi numit de dna Martha Hoffman,
împreună cu fiicele ei.”
Să trecem la desemnarea custodelui.
Da, ne-am înțeles că va fi expertul, dl Casares.
Dacă nu există obiecții și dl Casares e de acord,
va fi desemnat custode al proprietăților dnei Hoffman.
Casares?
Da, nu trebuie să decid acum, nu?
Am putea încerca trei luni...
- Trei luni? - Martha.
O clipă. Scuzați-mă.
Ce a fost asta?
- Fă-o, Casares. - Martha?
- Un minut. Vino puțin! - O clipă.
Cum spuneam...
Câți pacienți ai?
Câțiva.
Câțiva? Câți?
Doi, dar cu unul lucrez ocazional.
Martha!
Ce a fost asta?
Am negociat, cum mi-ați sugerat.
Eu v-am sugerat?
Da, cred că da.
Totuși, să știți, Martha,
eu nu-mi pot gestiona nici viața mea, casa mea.
Nu e așa de greu.
Trebuie doar să raportați orice cheltuieli am chef să fac.
Da, dar...
Nu știu dacă e o slujbă... Cum să spun? Una stabilă.
Dar veți avea un salariu bun.
Da. Nu, mulțumesc.
Cum să spun?
Nu știu cât timp voi avea slujba.
Da. Adică aș putea crăpa oricând.
Nu asta voiam să spun.
Ca să știți, plănuiesc să trăiesc mulți ani.
Da, desigur. Și eu, dar nu se știe niciodată.
Și nu, aveți dreptate. Oricând poate să-ți cadă o cărămidă în cap.
Dar vom găsi o soluție.
Am o sculptură pe care v-o pot da drept garanție.
Are un braț rupt, dar, chiar și așa, e foarte valoroasă.
Vă însoțesc?
Nu, mă duc singură.
Nu, știu. Vreau doar să ne plimbăm, braț la braț.
Bine.
Nu mă faceți să aștept, Casares.
Bine.
CÂȚIVA ANI MAI TÂRZIU,
ARGENTINA A ADOPTAT O NOUĂ LEGE A SĂNĂTĂȚII MINTALE.
ACEASTA INTERZICE INTERNAREA INVOLUNTARĂ
ȘI LE GARANTEAZĂ PACIENȚILOR CONTACTUL CU APROPIAȚII.
MARTHA A TRĂIT PÂNĂ LA 104 ANI
ȘI S-A BUCURAT PE DEPLIN DE LIBERTATE.
Subtitrarea: Laura Somandru