Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
BASERAT PÅ BOKEN 27 NOCHES AV NATALIA ZITO
DEN HÄR FIKTIVA BERÄTTELSEN BYGGER PÅ VERKLIGA HÄNDELSER.
De är sena.
Det har gått tio minuter.
Idioter.
- Jag går ut ur bilen. - Ta det lugnt.
- Jag är lugn, Olga. - Ja, men det är bättre att vänta här.
Nu kommer de.
Jag har den. Tack.
God kväll.
- Hej, Daniel. - Hur står det till?
- Allt väl? - Jag heter Myriam. Jag är kvinnans dotter.
Jag är hennes andra dotter, Olga.
- Hur kommer operationen att gå till? - "Operationen"?
Proceduren, eller vad man nu ska kalla det.
Vet damen om vad som ska hända?
Hon vet att ni ska komma.
Hon vet inte vart hon ska åka nånstans.
Hon vet att ni ska ta några prover på henne.
Så här sent på kvällen?
Hör på.
Jag vill inte att hon ska ha en dålig upplevelse.
- Jag vill inte få dåligt samvete. - Låt dem prata, Myri.
Om patienten gör motstånd eller blir aggressiv,
måste vi ibland vidta åtgärder.
Vad för slags åtgärder?
Lugnande medel, till exempel.
Det är bättre att inte ta det beslutet framför henne.
Vi brukar komma överens om en kod.
En sorts signal,
så att vi förstår när ni är redo att ge henne lugnande.
Vi kan klappa i händerna?
Något som inte drar till sig patientens uppmärksamhet.
En gest eller ett lösenord.
Kappa.
"Kappa"?
Vi kan säga till henne: "Ta på dig en kappa."
Det är bäst att välja nåt kort.
"Det är för ditt eget bästa."
Koden är: "Det är för ditt eget bästa."
"Det är för ditt eget bästa"?
- Det kan bli förvirrande - Föreslå nåt annat då.
Vi tar den.
- Ja? - Ja.
Okej.
Ni måste skriva under här.
Delia, hur är det ikväll?
Bra.
Med mamma, alltså?
Vad kan jag säga? Hon hänger med.
Är hon vaken?
Hon är alltid vaken så här dags.
Får vi gå in?
Nå...
Går du med in?
Seså.
Jag följer med er.
- Är väskan packad? - Jag hämtar den.
Jag väntar utanför.
Jag är redo.
- Hej. - Hej.
Okej. Ska vi bege oss?
Jag har kallat på hissen.
Vem är det här?
Varför allt detta ståhej?
Här kommer den.
- Vi kan inte åka allihop. - Det kan vi, mamma.
Nej, den tar bara 300 kilo.
Du väger säkert 80 kilo.
Ja, däromkring.
- Du då? - Mamma.
Vi ligger redan på 200 kilo.
Ni får ta trappan.
Okej.
- Señora? - Ni får ta trappan.
- Vart för ni mig? - Det vet du. Du ska ta några prover.
- Så här dags? - Vi gör det för ditt eget bästa!
- Är allt okej? - Ja.
- Går allt väl? - Det är ingen fara.
Är det där mina örhängen?
Ja, du gav dem till mig för länge sen.
Minns du när du var liten och var olydig och ljög,
att jag brukade dra dig i örat?
Mamma! Det är för ditt eget bästa!
- Vad säger du, din idiot? - Det är för ditt eget bästa!
- Vad säger du, din idiot? - Öppna dörren!
- Släpp mig! - Öppna dörren!
Släpp mig, mamma!
Nej, berätta sanningen för mig!
- Det gör ont! - Berätta!
Lugna er, frun.
Vad gör du? Aj!
Såja. Nu tar vi det lugnt. Varsågod och sitt ner.
Det här väntade jag inte mig.
Det blir en mer behagligare färd i stolen.
- Vad säger du, raring? - Lugnt och fint.
Det är för ditt eget bästa, mamma.
- Det är för ditt eget bästa. - Såja. Det här går bra.
- Nu går vi. - Vad sa ni, Daniel?
Det var inget, frun.
Säg till Delia att kotletterna...
ska läggas i frysen!
AMBULANS
Då var vi framme.
Bara lite till... Så där, ja.
Lugnt och fint.
Sådär ja.
Vad är det här? Var är vi nånstans?
Här ska ni få vila ut.
Jag tänker inte sova en enda natt här.
27 NÄTTER
God morgon.
- Casares. - Hej.
Det här är vår nya assistent.
Det här är vår medicinska expert. Han ska ta hand om Hoffman-fallet.
Hoffman. Ja, det stämmer.
- Leandro Casares. - Alejandra Conde.
Då har vi presenterat oss. Vad ska jag göra med experten?
Kaffe med socker?
- Ja. - Nej, det fixar jag.
- Vill du ha? - Nej, tack.
Vad ska jag göra, Alejandra?
- "Jag svär..." - Jag ska svära in honom.
Han ska bekräfta att han tar sig an fallet. Och sedan?
Jag ska lämna ut ärendefilen när experten ber om den.
- Perfekt. - Perfekt.
Först vill jag nog...
Nå, först dricker jag mitt kaffe.
Sen bekantar jag mig med ärendet,
och därefter jämför jag det med filen.
Domare Bologna, Casares är här för att sväras in för Hoffman-fallet.
- Ja, det är därför jag är här. Allt väl? - Jadå.
- Har du ett ögonblick? - Ja.
- Domare Bologna... - Dra inte ut på det här, okej?
Vi täcker resekostnader i en vecka. Tar det längre tid får du stå för dem.
- Det var nytt. - Ja. Jag behöver rapporten om en vecka.
- Det blir tufft. - Det är ett typiskt fall om sinnessjukdom.
Två veckor, högst. Hon är antingen galen eller inte galen.
- Har hon tomtar på loftet eller inte? - Jag förstår.
Hördu...
Jag vill ge dig mer uppdrag, men på sistone...
Ja, jag har märkt att turen inte varit på min sida på sistone.
Det är bara det att du tar sådan tid på dig.
Det handlar om en 83-årig kvinna med diagnostiserad frontallobsdemens.
Döttrarna hävdar att den gamla damen festade oavbrutet,
och att hon tog sig älskare med tvivelaktiga avsikter, med mera.
Kvinnan slösade bort familjeförmögenheten på skumma investeringar
tills hon blev inlagd.
Efter 27 dagar lyckades hon att komma ut från kliniken,
och hennes hem blev återigen en festlokal.
Döttrarna är oroliga för sin mor och vill att hon ska läggas in igen.
Det hela låter logiskt tycker jag.
Nå, vi kan råka hamna i...
Hur menar du?
Nej. Jag vill helst utföra min egen...
Jaha, ditt frågeformulär och det där. Men hon är 83 år...
Vi jobbar mot klockan.
Jag är expertutredaren som ska träffa fru Martha...
Fru Martha bor på översta våningen.
Tack så mycket.
- Varsågod. - Tack.
Hej.
- Hej. - Hej.
Ta den här.
Ursäkta. Frun kan inte träffa er idag. Hon är inte redo.
- Jag kan vänta på henne. - Inte idag.
Ha tålamod med henne.
Hon har varit isolerad i många nätter.
Det tar tid att återhämta sig.
- Du är advokat, inte sant? - Nej.
Men du är här för att förhöra henne.
Jag ska intervjua henne. Jag är rättslig expert.
- Vi är klara. - Okej.
Vems sida står du på?
Nej. Domstolen har skickat mig. Jag är en opartisk expert.
Opartisk? Är det ens möjligt?
Jag försöker.
Bernardo Girves.
Leandro Casares.
Jag ska följa herrn ut.
Vet du vem Martha Hoffman är?
Nej.
Jag är varken journalist eller detektiv. Jag är expert.
Jag träffade Martha när hon blev änka.
Hon dök upp på galleriet där jag jobbade.
Jag erbjöd henne lite landskap, konventionella tavlor.
Hon tittade på mig över sina glasögon och sa: "Tror du att jag är korkad?"
Hon bodde i Paris på 50-talet,
i en lägenhet som var mindre än den här trappavsatsen.
För att få tag på mat gick hon till André Gides älskares hem.
Martha dansade från morgon till kväll.
En gång var hon på en audition där 300 tjejer dök upp.
Två stycken gick vidare, Martha och en tysk tjej.
Det tog en vecka för dem att välja en av dem.
Men de tyska tjejerna vinner alltid, och det här var inget undantag.
- Vet du vem den tyska tjejen var? - Nej.
Pina Bausch.
Vet du inte vem hon är?
- Jag tror inte det. - Håll den här.
Hon var en underbar dansare.
Det brukar vara en imponerande anekdot. Men tydligen inte i det här fallet.
Martha hade inte ett öre, och hon var fantastisk.
Hon förstod konst.
- Försiktigt. - Hon var alltid fantastisk.
Jag önskar att jag hade hälften av hennes energi. Det är otroligt.
Sen gifte hon sig med Hoffman och de byggde ett imperium.
Men innerst inne var Martha fortfarande samma dansare.
Sen blev hon änka,
och hon reinkarnerades på nytt till samma bohemiska kvinna.
- Fast nu var hon stenrik. - Och därför låste de in henne.
De avundas den gamla hennes frihet.
Vad anser du?
Just nu har jag ingen åsikt.
- Se vem som är här... - Du måste ha en åsikt.
Vi går den här vägen.
Nej. Det har jag inte just nu.
Gå du först. Vi hämtar bilen. Vi ses utanför.
Vänta.
Ursäkta. Även om min mor gav den till dig, så är den där min.
Daniel, ta upp den där igen.
Jag heter Leandro Casares.
Rätten har skickat hit mig angående Martha Hoffmans rättsärende.
Hon måste vara er mor.
Ursäkta, är ni exp...?
Det här gjorde du med flit, Myriam. Det var lumpet gjort.
Tror du att jag inte har nåt för mig, mamma?
Du skickar hem folk till mig på tider när du vet att jag inte är aktiv.
Domstolen har skickat honom. Jag vet inte när du är aktiv. Klockan är 11.
- Förlåt, jag... - Är det killen de har utsett åt mig?
Ja, jag heter Leandro Casares.
Kom närmare skärmen.
- Okej. - Vad tycker ni, Delia?
- Han ser ut som en präst. - Ja.
- Var god kom tillbaka på måndag. - Javisst.
En sexig präst.
- Casares? Kan vi talas vid ett ögonblick? - Javisst.
Sedan hon lämnade kliniken har hennes vänner svärmat runt henne som flugor.
- Jag träffade en av dem. - Girves. Han är en usling.
Han har varit ute efter mamma i tio år.
Han berättade säkert den där skrönan om Pina Bausch.
- Drog han den? - Ja.
Pina Bausch bodde inte i Paris på 50-talet.
Kolla upp det på internet. Det står där.
Okej. Men det ingår inte i min utredning.
Det här är en Patek Philippe från 1937.
- Vet du vad det är? - Nej.
Budet som jobbar på kvartersbutiken vid mammas hus gick runt med den.
Hon hade gett honom den.
Ät.
Okej.
Tydligen hade killen suttit i fängelse för bedrägeri.
Han hade sagt till mamma att han dansade i ett europeiskt danskompani.
Jag gav honom 500 dollar och fick den tillbaka.
Klockan. Jag fick tillbaka klockan.
Sedan några år tillbaka
förstår mamma inte längre vad saker är värda.
Och vad ska jag säga?
Min syster och jag undersökte flera alternativ
innan vi bestämde oss för att lägga in henne.
Vad menar ni med att "vi bestämde oss för att lägga in henne"?
Det beslutet ska tas av någon som är medicinskt sakkunnig.
Exakt. Det är det jag menar.
Min mamma är en väldigt intelligent kvinna.
Det var svårt för oss att acceptera att hon blivit gaggig.
Det är plågsamt att acceptera en sådan försämring.
Hon kom ut från kliniken,
men hon behöver fortfarande vård och beskydd
av någon som bryr sig om henne.
Mamma dejtade någon som var 35 år yngre än henne.
De planerade att gifta sig.
Ännu en snyltare.
Hon var väl omhändertagen på kliniken. Vi kunde slappna av.
En Dalí saknas från mammas hus. Vet du vad en Dalí är?
Ja. Jag känner till Dalí.
Nå, en Dalí saknas.
Den är värderad till ett ansenlig summa.
Skulle du kunna beskriva
de mest markanta förändringarna hos er mor under senare tid?
Det är väl mer eller mindre vad jag just berättade?
Givetvis.
Och jag antar att ni har läst dr Narvajas utlåtande.
Han är en av Argentinas ledande neuropsykiatrer.
Han beslöt att in lägga henne.
- Vad gör du? - Jag arbetar.
Har du några kvällsplaner?
Jag måste jobba.
Vad är det?
Det är bra att slappna av så här dags. Gå ut, gå på bio.
Jovisst. Det får bli en annan gång, pappa.
Är det nåt problem som jag kan hjälpa till att lösa?
Nej, det kan du inte. Jag har fått ett ganska märkligt fall.
Du löser det imorgon.
Det är lugnt. Vi går en annan dag, okej?
Det vore bra för dig att gå ut då och då.
Medan vi delar boendet kan vi bytas av.
Okej. Behöver du...?
Jag har en dejt.
Okej.
Jaha. Vill du att jag ska gå nu?
Ja.
Okej.
Är du här så här sent?
Jag blev fast i jobbet.
Jaha.
- Jag ska ta mitt kaffe och gå. - Okej.
- Är det nåt särskilt som behövs? - Nej. Inte så här dags.
Jag ska ta en titt i Martha Hoffmans mapp.
Jag läste den.
- Märkte ni att röntgenbilderna saknas? - Röntgenbilderna saknas.
Just det.
Det var märkligt.
Ja.
Kan ni inte ta kontakt med neuropsykiatern som skrev in henne?
Ja, egentligen är det en inkorrekt betäckning.
Då måste Narvaja vara både neurolog och psykiater. Ja.
Okej.
Nå, vill ni inte fråga varför han beslöt att lägga in henne?
Upp med dig, Martha. Klockan är redan 11.
God morgon.
Jag ska inte vara här.
Narvaja har skrivit ut det här åt dig.
- Vem då? - Var en duktig flicka nu, okej?
Javisst. Jag har inget emot piller.
Nu ska vi äta nåt. Sen kan du träffa dina vänner på avdelningen.
Vad?
De andra patienterna som du kommer att dela din upplevelse här med.
Och sen finns det olika workshops att välja bland.
Jag väljer att inte gå på nåt.
Känner du dig rebellisk idag?
Jag måste ringa ett samtal.
Vill du prata med en av dina döttrar?
Mina kidnappare? Nej, tack.
Jag förstår, hjärtat.
Men dr Narvaja har inte godkänt någon annan kommunikation.
Ska vi göra oss redo, Martita?
Varför pratar du med mig som om jag var en liten flicka?
Ursäkta. Jag insåg inte att det lät så.
Det som stör dem är den kulturella skillnaden.
- Ja. - Just det.
- Eftersom de har allt. - Behöver ni något?
Gå tillbaka till ert rum, señora.
Martha.
Señora.
Hej.
Señora.
Martha?
Señora?
Hördu.
Ursäkta mig.
Ursäkta mig, Julio.
Kom så går vi, Martha.
Tack för ditt varma sällskap.
Jag heter Archie. Jag kallades Ariel förr, men här kallar de mig för Archie.
Vill du berätta för oss om vad som har hänt nyligen?
- Menar du sparvgrejen? - Igen?
- Sparvgrejen, ja. - Varsågod.
Det finns en sparv som...
Det finns ett fågelbo vid mitt fönster
och där föddes en sparv.
Och sen tog de bort boet.
- Och du gillade inte det? - Nej.
- Du kan berätta mer senare.
Är det nån mer som vill presentera sig för Martha? Isabel?
Det är jag.
Jag är 46 år.
Jag fyllde 46 här.
Jag kom hit för sex månader sen.
Jag är bipolär, och jag brukade ha ångestattacker, men jag mår bättre nu.
Ja, Isa. Du mår mycket bättre.
Men som vi brukar säga är du inte bara bipolär.
Du är lärare, till exempel.
Jag är geografilärare för elever på mellanstadiet.
Jättebra.
Julio?
Vill du berätta något?
Ibland vill Julio prata, och ibland vill han inte prata.
- Julio hör röster. - Vad säger de till dig? Berätta.
Han hör röster.
Rafa, nu sätter vi oss.
Låt honom vara. Han berättar när han känner för det.
Jaha, Martha...
Berätta något om dig själv.
Jag borde inte vara här. De har låst in mig på orättvisa grunder.
Det är en logisk känsla att känna att världen inte förstår oss.
Världen förstår mig utmärkt.
Den förstod mig fram tills mina döttrar bestämde sig för att låsa in mig.
Jag förstår.
Nej, det gör ni inte.
Vill du berätta mer? Varför tror du att de låste in dig?
De är kanske rädda för att jag ska gifta mig.
Mycket bra.
Bravo, Martha.
Tack för att du delar med dig och för att du uttrycker dig.
Du kan berätta mer senare, okej?
- Hej. - Ert namn?
Leandro Casares.
Leandro...
Casares.
Leandro Casares går in i lägenheten.
Stig på, Leandro Casares.
Tack.
Den här vägen.
Var god och sitt. Frun kommer strax.
Tack.
Är det han som ska låsa in mig på dårhuset igen?
Nej, jag är den rättsliga utredaren. Jag kan inte låsa in nån.
Ta av er kavajen.
Okej.
Bär ni dold mikrofon?
Nej. Det gör jag inte.
Var ärlig. Tvinga mig inte att be er att klä av er.
Om jag skulle spela in vårt samtal, skulle jag fråga om lov.
Mitt hem är buggat.
Är det sant?
Och allt vi säger här kan användas mot mig eller mot dig.
Just det. Och vem skulle vilja bugga ert hem?
Mina döttrar.
De låter mig inte lämna huset. Jag får inte ta emot besök.
Dessutom står det vakter utplacerade därute på trappavsatsen.
Jag måste vara väldigt farlig.
Det är väl det vi ska ta reda på?
Vems sida är ni på?
Rätten har skickat mig att utföra en diagnostisk bedömning. Jag är opartisk.
Om jag tog er till mitt rum och gav er en portfölj full med pengar,
vart tar er opartiskhet vägen då?
Om ni erbjöd mig något sådant måste jag anmäla det till rätten.
Men med de pengarna kan ni starta en egen detektivbyrå.
Menar ni allvar?
Ni verkar sakna passion.
"Sakna passion"? Och med "passion" menar ni...?
Jag föreslår att vi båda klär av oss.
Nu blev ni nervös. Var inte så bokstavlig, min unge man.
Låt oss ta av våra masker. Låt oss börja om.
Nu tar vi 30 sekunder
där vi andas och slappnar av i tystnad.
- Okej, nu... - Sch!
Det har inte gått 30 sekunder än.
Såja. Nu är vi mer avslappnade.
Okej. Då kan vi börja med frågeformuläret.
Jag är trött på förhör och psykiatriska frågor.
Prata med mig som en vanlig person.
Ni hade en svår tid på kliniken. Hur skulle ni beskriva den upplevelsen?
Ännu en fråga?
Jag vet inte. Vad vill ni prata om?
Ni är en frågemaskin.
Ni är mitt enda tillåtna besök, och det verkar inte vara värst kul.
Delia...
- Jag vet inte om det är lämpligt... - Sch...
- Jaha, på grund av mikro... - Sch!
Unge man, var snäll och häll upp teet.
Nej, teet från glaskannan. Den andra.
Häll upp lite te till er också.
"Med tanke på er situation, önskar ni hellre försvinna, vara död..."
Nej, ni får inte läsa frågorna i förväg.
Nåväl. Jag skulle helst leva.
- Okej. - Och ni?
Samma här. Jag skulle helst befinna mig i det här tillståndet, vid liv.
Och vad gör ni för att hålla er levande?
Förlåt? Nu förstår jag inte...
Vad gör ni mer i livet förutom att uppträda som expert?
Jag har olika hobbyer. Jag tränar.
Ni tränar inte alls.
Det stämmer, men det borde jag.
Har ni andra patienter, förutom från era expertuppdrag?
- Ett par stycken. - Har ni fru? Barn?
Nej.
Flickvän? Pojkvän?
Flickvän. Nej, ingen just nu.
Men ni har haft en?
Jag brukade ha en flickvän.
Vad hände?
Tja, vi gjorde slut.
Hon dumpade er.
Ja, hon dumpade mig.
Gör det fortfarande ont?
Ibland.
Knäpp upp den där knappen. Ni likar en präst.
Okej.
- Så där? - Ja.
Hur länge sen var det ni hade sex?
Det tänker jag inte svara på. Nu fortsätter vi med frågorna.
Jag slår vad om att jag i min ålder, har haft sex mer nyligen än ni.
Det kan säkert stämma.
Bland symptomen märks ohämmad sexualitet,
olämpliga sociala beteenden,
brist på empati, dåligt omdöme,
tvångsmässigt beteende, skratt
eller oförutsägbara gråtattacker.
Nu håller ni säkert på med självdiagnos, eller hur?
Ni tänker för er själva: "Men Narvaja, jag har alla dessa symptom."
Oroa er inte.
Det är svårt att upptäcka patologin i dessa beteenden,
som på ett sätt kan kännas så bekanta.
Jag upptäckte symptomen hos min far.
Det var därför jag började studera frontallobsdemens
vid det här universitetet.
Jag specialiserade mig på neuropsykiatri, och doktorerade på Milton Wynants.
Och genom min forskning försöker jag att göra en insats
för att belysa det här ämnet på global nivå.
Ge en applåd till min mentor, den store Héctor Seregni.
Tack.
Tack, hörni.
Tack.
Fede. Tänd lamporna, är du snäll.
Den här pennan betyder mycket för mig.
Jag använde den varje dag på Wynants.
Jag använde den till mina första anteckningar
om Picks sjukdom, frontallobsdemens.
Nu ger jag den till dig, gamle man.
Tack så mycket.
Hon måste läggas in igen.
Det är den bästa kliniken i landet för hennes tillstånd.
Ja. Jag undrar dock varför Martha Hoffman skulle isoleras under sin vistelse.
Ert intresse verkar sträcka sig utöver den rättsliga rapporten.
Hon var tvungen att isoleras.
Folk utnyttjade hennes sårbarhet.
Ni har väl märkt fru Hoffmans tendens att göra sig av med sina värdesaker?
"Värdesaker"?
Hennes pengar.
Utsvävningar är ett huvudsymtom på frontallobssjukdom.
Så om Martha Hoffman inte var förmögen,
då vore det inte nödvändigt att låsa in henne?
Det hade varit mindre brådskande.
Det hade antagligen inte behövts.
Jag blev kontaktad av en desperat familj.
Döttrarna var rädda för att de skulle förlora kontakten med sin mor.
Moderns beteenden försatte henne i fara.
Det har du säkert märkt.
Hennes inskrivning var en akut förebyggande åtgärd
för att begränsa en situation som var utom kontroll.
Det gav oss tid att studera henne ytterligare.
Nu är hon utskriven.
Så länge vi saknar er rapport och ett rättsligt beslut,
får hon varken terapi eller behandling.
Tiden kan bli vår fiende.
Ge mig den där.
Röntgenbilderna som stöder er diagnos saknas.
- Låg de inte i mappen? - Nej.
Konstigt.
Det blir svårt att hitta dem nu eftersom jag byter kontor,
men kanske om några veckor?
Om några veckor borde fallet vara avslutat,
så tiden kan bli vår fiende.
Jag ska se vad jag kan göra.
Jag heter Leandro Casares. Jag var här häromdagen.
Leandro Casares.
- Expert. - Casares.
Ursäkta mig.
Har ni hört nån prata med er när ingen är här?
Ibland tror jag att jag hör Ernesto snarka, min make.
Men jag vet mycket väl att han inte är här.
Hur mycket kostar ett kilo tomater?
Den där frågan är inte rättvis. Jag har inte handlat på länge.
- Okej. Det gör inget. - Delia vet vad det kostar.
Det är bra.
Om ni frågade mig
vad böcker kan kosta, genomsnittslöner,
eller vilka filmer jag har sett nyligen,
så kan jag berätta det.
Jag minns filmens handling. Jag minns allt.
Det är ingen fara.
Ni tror att ni kan kategorisera folk med frågor och svar.
När ni säger "ni", vilka menar ni då?
Advokater, experter och psykiatrer.
Jag förstår.
Men jag vet att ni kan se bortom er anteckningsbok. Pröva det.
Vi har alla våra olika metoder.
Jag kan se er gå på en första dejt med någon,
när ni tar fram er anteckningsbok med frågeformulär.
Nej. Det stämmer inte.
Om ni vill kyssa nån för första gången, vad gör ni då?
Förhör ni henne för att se om ni får kyssa henne?
Nej, inte i det fallet.
I det fallet, jo.
Jo, annars kanske ni får en örfil.
- Okej. - Ni kan inte dansa, va?
Nej, jag kan inte dansa. Jag har inte lärt mig det.
- Jag kan... - Jag är inte heller...
särskilt intresserad av det.
Jag kan lära er.
Kanske i framtiden...
I framtiden kommer jag att vara död.
Nå...
Vi går vidare. Jag ska säga tre ord.
Jag vill att ni upprepar dem när jag är klar,
så jag är säker på att ni hört rätt. Okej?
Flaska, hammare, käpp.
Det är tre fallossymboler.
Medan du skriver ner dessa intressanta kommentarer,
tänker jag träna lite.
Jag har en känsla av...
Ni försöker försinka den här bedömningen.
Stämmer det?
Ja.
Ja, det kan stämma.
Jag kanske gillar att vara kvar i det här ögonblicket,
även om det är med er.
Jag får vara inlåst i mitt hem,
i mitt eget hem, och inte på nåt dårhus.
Jag har saker att göra. Jag har projekt som jag jobbar med.
Ni är konstsamlare, eller hur?
Ja, det verkar så.
Har ni nånsin förlorat några av era konstverk?
De har antagligen berättat om min Dalí?
Nå, berätta vad som hände med det verket?
- Kanske nån av era vänner har tagit den? - Mina vänner skulle aldrig ha stulit den.
Jag sa inte att de stulit den.
De kan ha hjälpt er med att ta den härifrån för att sälja den
bakom ryggen på era döttrar, som förvaltar era tillgångar.
Det är ingen dum tanke, men...
Nej, tyvärr. Jag vet inte vart den tagit vägen.
Okej. Känner ni ibland att ni inte kan kontrollera er?
Eller att ni gör nåt utan att tänka och sen ångrar er?
Kan ni ringa i klockan, tack?
Ja. Ibland gör jag saker som jag inte minns, men...
Men jag ångrar inget.
Jag gör vad jag kan.
Hon borde inte ta medicin med alkohol.
Ja... Just det, mikrofonerna.
Jag häller upp lite vatten åt er, okej?
Hej.
- Kommer det ingen för att hälsa på dig? - Nej.
Är du säker?
Ursäkta?
Jag hörde din historia.
Jag blev också inlagd mot min vilja.
Berätta.
Man får aldrig veta om nån besöker en eller inte,
eftersom de inte berättar allt för en.
Jag förstår inte.
- Du vet skötarna här? - Ja.
De har koll på mig för de vet att jag har...
- Nu går vi, Pablo. - Ja, jag går.
Jag har information som kan skada dem.
Vad för slags information?
De övervakar mig.
Vilka då?
Det är själva huvudsaken. De har sina uppdrag.
För underrättelsetjänsten.
Vad gör ni här?
Vi småpratar bara.
Ni måste gå till era rum. Det här är ett gemensamt utrymme.
Vane, nu är det sent. Det räcker.
Det finns andra som behöver vila. Det räcker nu.
- Snälla, gå ner. - Är du dansare?
Vane?
Kanske.
- Vane... - Låt henne vara.
Lägg dig inte i, Martha. Vane?
Ni tjatar på oss att vi ska uttrycka oss. Låt henne vara.
Var och en sköter sig själv, okej?
Snälla, nu räcker det. Vane.
Det är sent! Hallå!
- Men en halvtimme? Hur fungerar det? - Klockan sex...
- Hej. Ursäkta mig. - Hej. Allt väl?
Jag är Martha. Jag är en vän till er son.
- Jag är patient, en kollega... - Ja. Det är okej.
Hon heter Martha.
- Jag vet. Hon sa det. - Ja, hon heter Martha Hoffman.
Jag behöver hjälp. Får jag berätta för er om mitt fall?
Det här är inte den bästa tiden...
Jag har så kort tid att prata med min son.
- Men vi kan talas vid en annan gång. - Martha.
Stör dem inte, är du snäll.
En annan dag, kanske...
Tack.
Martha har sminkat sig.
Hon kommer hitåt.
Hej.
Jag heter Martha.
Ja, pappa har berättat om dig.
Åh! Han vill inte prata med mig.
Han har sina egenheter.
Jag vill fråga en sak.
Kan ni besöka ett kulturcenter för min skull?
Det ligger i det gamla oljeraffinaderiet bakom broarna.
Mina vänner är där.
Berätta för dem att jag inte får ha kontakt med omvärlden.
Kom igen, Martha. Nu går vi hitåt. Det räcker nu.
Kom, så går vi.
- Jag heter Martha Hoffman. - Det räcker, Martha.
Det räcker. Följ med mig.
Martha.
Vane, nu räcker det med dansen.
Martha, behöver du nåt?
Det är bara att ropa, okej?
- Casares. - Jag har knackat åt dig.
Blanda inte ihop saker!
- Jag blandar inte ihop nåt! - Ursäkta.
Casares. Det passar kanske inte så bra just nu.
- Jag... - Är det Casares? Släpp in honom!
Ursäkta.
De vill att jag ska skriva under på vad som helst.
Varsågod. Läs det här och säg vad ni tycker!
Kan det passa att gå på toaletten? Annars kan jag vänta.
Enligt det här förslaget verkar jag inte vara så galen.
Jag kan gå ut nu, bara jag inte spenderar några pengar.
Det är inte sant. Det handlar om att slösa bort pengar.
Och vem bestämmer vad slöseri är?
Vem som helst skulle anse att investera så mycket pengar
i ett kulturprojekt som är en bluff... vore att slösa bort pengar.
Vad menar du med bluff?
Byggnaden har beslagtagits!
Det finns en statlig rättstvist om marken.
Ursäkta, en av herrarna undrar om han kan gå på...
Inte nu.
- Ursäkta. Jag ska gå. - Stanna, Casares!
Gå inte. Det går inte att få henne att förstå.
Du kan inte tvinga mig att förstå nåt, hjärtat.
Just det, men dina vänner kan få dig att förstå.
De har lika utsökt smak som du.
Så de förstår.
Jag skickade min dotter för att studera på skolan i Paris som mormor föreslog.
Inte den jag föredrar, eftersom jag saknar god smak.
- Det sa jag inte. - Jo, det gjorde du.
Kanske det. Du har ingen smak.
Det är dottern med den usla smaken
som har tagit hand om din ekonomi i åratal.
Jag har sett till att din spådam, dina advokater och hela ditt följe
får betalt i tid, samtidigt som du ger en Dalí till dina vänner.
Hon vill att hennes läkarvänner ska intyga att jag är galen
för att rättfärdiga och dölja det hon inte vill erkänna själv.
Vet du vad det är?
Jag tänker inte svara.
Du har ett uselt liv.
Du har en usel make, ett uselt arbete och usla vänner.
Och jag är ingen bra reflektion,
eftersom jag omringas av vackra saker.
Ursäkta. Det är min far.
Som tur är har mitt barnbarn blivit mer lyckad än du.
Både din mor och din dotter lyckades bättre, och det vet du.
Vet du vad det kallas?
Det kallas otur.
Rätten kommer att bevisa att du är sjuk.
Eller så bevisar den att du är en jävla hagga!
Här, ta den här.
Ta den här, sa jag. Ta den!
Martha. Det räcker. Lägg ner det där nu.
- Är det nåt ni behöver? - Nej.
Jag vill bara se efter hur ni mår. Är ni okej?
Ja, tack.
Flaska, hammare, käpp.
Hur sa?
Flaska, hammare, käpp. Var det i rätt ordning?
Ja, men tänk inte på formuläret nu.
Jag kommer tillbaka en annan gång. Ska jag hämta nåt?
Var snäll och stäng dörren bara.
Är ni här?
Ni verkade upptagen. Jag ville inte störa.
Vi behöver inte vara så formella.
Du kan gott åka hem vid den här tiden.
- Jag tog med lite kaffe. - Tack.
Det är strömavbrott hemma hos mig, så jag stannar gärna här ett tag.
Vad? Ska du sova här i natt?
Jag vet inte...
Ibland stannar jag lite längre.
Jag skulle erbjuda er logi hos mig, men idag ska pappa sova över.
Nej! Förlåt, jag menade inte att antyda nåt.
Nej, självklart. Jag tänkte ifall ni behövde husrum.
Åh, nej. Men tack så mycket.
Vad gör ni här om ni stannar under natten?
Jag går igenom olika fall, eller så gör jag ingenting.
- Sover du nåt? - Nej.
Ibland.
- Men om ni behöver stanna här, så... - Nej. Inte alls. Jag mår bra.
- På grund av er far, menar jag. - Min far... Vi turas om.
Jag går ut en stund.
Ursäkta min rättframhet, men ni borde lämna in rapporten snart.
- Kan vi inte dua varandra? - Okej.
Det har gått mer än en vecka.
Ja. Du har rätt.
Det är sant. Tack.
Jag gick igenom Narvajas akt.
Rothman nämns inte alls.
Rothman?
Rothman var Marthas psykiater de senaste åren,
och det är konstigt att inte hon bekräftade diagnosen.
Så vems är den andra signaturen?
Det är annan psykiater, Gloria Fusco.
Om hon vill ha information, så säger vi inget.
Visst.
Var bara tyst i några sekunder.
Låt henne inte se att du är nervös.
Jag tänker inte säga nåt.
Och pressa henne inte. Vi ska inte skrämma henne.
Ja. Jag förstår.
Nu slutar vi för i dag.
Följ med här.
- Tack för att ni ville möta oss, dr Fusco. - Ja, idag är inte bästa dagen.
- Ja, vi har tyvärr lite bråttom. - Berätta.
Det här handlar om en diagnosbekräftelse ni gjort som ingår i ett rättsärende.
- Ja. - Jag tror att det kan vara så att...
Ursäkta. Martha Hoffman har stämt sina döttrar och dr Narvaja,
och er bekräftelse av diagnosen ingår i vår granskning.
Okej. Jag har ingenting mot fru Hoffman.
Jag känner henne inte.
Skrev ni under på en diagnos utan att känna patienten personligen?
- Jag vet inte hur det här går till. - Låt mig förklara.
Narvaja visade mig sina forskningsstudier, och jag bekräftade hans diagnos.
Det är inte olagligt.
Nej, det är klart. Vi har inget emot er.
Vi behöver bara få ett bättre grepp om alla fakta
eftersom dokumenten som lämnats in är ofullständiga.
Damens fall var lite märkligt.
Narvaja dök upp hemma hos mig en eftermiddag.
Han sa att han behövde få diagnosen bekräftad,
och att bilder kunde styrka diagnosen.
- Röntgenbilderna saknas i vår mapp. - Jag fick se bilderna.
Han sa att det var ett känsligt fall.
Han behövde en andra underskrift för att bekräfta sin diagnos.
Och?
Jag skrev på.
- Du skrev på, och det var allt? - Ja.
Erbjöd han er nåt? Gav han er nåt i gengäld?
Är du expert eller detektiv?
Ni kanske kände er pressad för att ni var beroende av honom för arbete?
- Nej, jag var hans högra hand. - Är ni inte det längre?
Han jobbar på sitt eget projekt med den nya stiftelsen.
Och ni är inte involverad i den?
Nej.
Kanske vet ni för mycket om hans affärer,
och vill inte vara delaktig i det hela?
Vilka affärer?
Pengarna för den nya stiftelsen, var kommer de ifrån?
Nu hittar ni nog på saker.
Ursäkta.
Kommer pennan från universitetet där Narvaja forskade?
Ja.
Jag har fått den av honom.
Hörni, det var inget otillåtet med själva processen.
Jag tror inte heller att Narvaja döljer nåt.
Berätta vad ni behöver, så ska jag se om jag kan hjälpa till.
Vi behöver tillgång till röntgenbilderna som saknas.
- Inte sant? - Ja.
Jag försökte hålla hans hand, för den var kallare än vanligt.
Jag var rädd att han skulle dö där.
Och läkarna var inte tillmötesgående.
De sa inte mycket till oss.
Mina döttrar var arga på mig.
De sa att jag inte berättade allt för dem.
Myriam sa att jag undanhöll saker.
Och du?
Vad kände du?
Jag ville säga åt dem att dra åt helvete.
- Båda två? - Ja.
Kanske mest till Myriam.
Hon är den äldsta, va?
Men också till Olga eftersom hon alltid gömmer sig bakom sin syster.
Och sen?
Sen sa jag åt dem att lämna rummet.
Att de gjorde sin far upprörd om de bråkade med mig.
De hade inget annat val än att gå.
Men jag såg att när...
När Myriam gick ut...
När Myriam lämnade rummet tvekade hon.
Hon funderade på om hon skulle ta farväl av sin far,
ifall hon aldrig fick se honom igen.
Jag bad dem igen om att de skulle gå.
Och?
Och de...
Och de såg honom aldrig igen.
Hur som helst...
Martha, du har besök.
Är det en friare?
Det är din dotter.
- Olga. Vill du ha sällskap? - Nej.
- Försök att inte bråka. - Låt henne vara.
Lägg dig inte i, Vane.
- Sluta. - Vad är det?
Okej, killar. Kila vidare, seså.
- Romi. Det räcker. - Ja.
- Tack för hjälpen. - Lägg av.
- Jag har ordnat det. - Okej.
- Okej, Pablo? - Såja.
Ja.
Mamma.
Vad?
Vi har varit hos Delia och städat i huset.
Jag tog med kläder och smink åt dig.
Gå inte in i mitt hem.
Vill du inte att jag ska komma?
Ge mig mitt smink.
Jag lämnade det till sköterskorna. De låter oss inte...
- De har sina regler här. Det... - Vi får prata utomhus.
Jag ville se hur du mår.
Behandlar de dig väl?
Det här lär ni få ångra.
Fast Myriam vet såklart inte vad ånger är.
Men du...
Nå.
Jag kanske inte skulle ha kommit.
Varför då?
Hade du fullt upp?
Säg till om du behöver nåt.
Hallå!
Martha, hur mår ni?
Jag mår bra.
Jag gick till platsen ni beskrev och hittade er vän, Gives.
Det här är från honom.
Jag har inte mina glasögon här.
Ska jag läsa det?
Vänta, jag behöver mina också.
Jag kan läsa det.
Okej.
"Kära vän,
vad underbart att höra att du fortfarande existerar.
Jag tänkte nästan att du varit en av mina drömmar
och att jag nu skulle behöva acceptera en sorgesam vaka.
Tack vare den unga damen som gett dig det här brevet
fick jag veta var du tagit vägen. Jag försökte besöka dig,
men jag blev inte insläppt.
Det är synd att de där vackra människorna i sexiga uniformer
är så strikta."
Vad?
"Vera låtsades dessutom vara galen
för att infiltrera stället, men det lyckades inte.
De verkar inte tro att de genuint galna faktiskt är galna."
Martha!
- Fortsätt! - Vad gör vi där borta?
Just det.
"Vi ska snart få ut dig,
och då kan vi fortsätta att simma i ett hav av snorrar.
Din tillgivne, Girves."
Martha, kom nu.
Okej? Nu går vi.
Näve, handflata, kant... Åh!
Näve, handflata, kant. Näve... Nej!
Näve, handflata, kant. Näve...
Det är bra.
Säg bara om jag är galen eller inte.
Den sista omgången var inte så dålig.
Ni kom ihåg sidnumret, handen på huvudet, de tre stegen...
Det var bara vänsterhanden, men det är inget allvarligt.
Så hur står det till med mig?
Ni är 83 år gammal.
Jag kan också ta fel på vänster och höger.
Låt oss inte prata politik.
Ja. Ni har rätt. Det vore nog inte klokt.
Ni måste vara vänster, va?
Jag vet inte. Vi kan säga att jag är opolitisk.
Opartisk, opolitisk, asexuell...
Delia.
Ursäkta, jag tror att de där pillren kan förvirra och försvaga er.
De är avsedda för personer med demens.
Och just nu står ni inte under behandling.
De hjälper mig att sova. Vad händer om jag slutar ta dem?
Vem vet?
Ja, men det är inte att rekommendera att ta dem utan tillsyn.
Tack.
Ge mig det där.
Nå...
Om jag inte fick svälja ner piller med whisky,
får jag åtminstone dricka whisky nu.
Ni är den enda besökaren jag får lov att ta emot.
Ja, jag vet.
Jag anser er vara ganska pryd och ordentlig, men...
Det är så det är.
Casares, kom.
Kom hit!
Nej. Jag vet inte hur man rör sig.
"Stillhet är en form av rörelse" brukade Pina Bausch säga.
- Vet du vem hon är? - Jag har hört talas om henne.
Kom hit nu.
Jag beklagar den där scenen igår.
Alla mödrar är monster.
Min mamma var ett monster, jag är ett, Myriam är ett monster, och...
om Olga var mor, skulle hon också bli ett monster.
Rör på axlarna lite.
Nej...
Bara lite.
Tänk inte på att dansa.
Tänk på nåt ni gillar.
Eller nån du gillar.
Där! Ni hittade nån att tänka på.
Är det en kvinna?
Ja, kanske.
Jag sliter snart av den där knappen, Casares. Knäpp upp.
Man måste agera och ta chanser.
Annars är det för sent. Kom, jag ska hjälpa er att slappna av.
- Här, lägg er på... - Nej.
- Señora! - Ja.
Nej. Lägg er ner. Var inte rädd.
Señora?
- Ursäkta. - Vad vill ni?
Toaletten?
- Den ligger ditåt. - Tack.
Åh! Casares!
- Toaletten? - Nej. Jag letar efter min partner.
Är ni hungrig? Kom till köket.
- Jag ordnar en bricka åt er. - Visst.
Kom igen, Casares. Hämta jackan.
- Vart ska ni? - Kom nu.
Om ni ska gå ut, måste ni säga till.
Jag har redan sagt till. Oroa er inte!
- Ni har druckit alkohol. - Det var bara en liten klunk.
När körde ni bil senast?
Jag vet inte.
Föredrar herrn att köra?
Har ni aldrig funderat på att förhandla med era döttrar?
Nej.
Hej.
Martha!
Bordellens drottning!
Martha! Martha, min älskling.
Martha är här.
Här kommer Martha!
- Kom igen! - Den sexigaste som finns!
Och hon heter Martha!
Casares, söla inte!
Okej, nu ska vi se hur ni mår. Vad gör ni här?
Hela konstruktionen...
Kan ni arbeta när det är så här?
Hejsan.
- Hej. - Hej!
Vad handlar det här verket om?
Vad handlar det om för dig?
Det var inte... Jag vet inte.
Den där ser ut att vara "subrealistiskt".
Det kan den vara.
Kanske det.
Dalí?
Jag menar. Det där kunde vara en Dalí.
Kanske det.
Du är för rolig.
Ursäkta.
Martha!
Ursäkta.
I artikel åtta står det: "Den inlagda personen kan vara..."
Hej!
- Du är... - Vad gör du?
- Du är vän med... - Var är Martha?
- Jag tappat bort henne. Vet ni... - Vill du hänga på?
- Kom igen. - Nej.
Jag står helst still. Tack.
Stillhet är en form av rörelse.
Det var Pina Bausch som sa det, va?
Nej. Var inte det Isadora Duncan?
- Nej, det är lugnt. - Kom igen.
- Kom här. - Ge mig den där.
Kom igen.
Nej.
- Okej. - Var försiktig.
Se upp! Det är rättsexperten.
- Ta emot med händerna. - Såja.
Bra jobbat.
Slappna av.
Får jag den, tack?
Tack så mycket.
Hej.
- Vill du ha? - Tack.
Vad är det med dina höfter?
Vi måste smörja in din kardanaxel.
Ta den här. Den gör dig gott.
Oj. Vad är det?
Det är en väldigt härlig och avslappnande kärleksdrog.
Okej, men vad är det?
Det är en kärleksdrog.
Om jag ska ta den måste du säga vad den innehåller.
Tack så mycket.
- Ta inte om du inte vill. - Det är okej. Jag tar en.
Tack.
Nej, jag hävdar raka motsatsen.
Att enbart fokusera på om Martha är galen eller inte
skulle reducera hennes existens till en diagnos,
och den kan påverkas av era egna moraliska fördomar.
Och ni vill låsa in henne för att hon är gammal och slampig.
Jag vill inte låsa in henne.
Kan hon inte få vara gammal och lösaktig?
Nej, självklart inte.
- Kan hon inte? Jo, det kan hon. - Nej, jo. Det får hon.
Så om någon frågar mig
vad är motsatsen av det du säger är, då är det det här.
Det är raka motsatsen.
- Den omvända idén. - Jag fattar.
Om du vänder på det så är det exakt det som menas.
Okej.
Ja.
- Och i vilken egenskap är du här? - Ursäkta?
Han undrar varför du kom hit.
Kom du hit som sällskap, utredare, eller expert?
Nej, jag kom inte som utredare.
Men nu när du tar upp det...
Vet ni om att en Dalí har försvunnit från Marthas hem?
Jag tar upp det ifall ni vet nåt om det.
Ni brukade väl tillbringa mycket tid hemma hos henne?
Om jag skulle stjäla nåt från Martitas hem, hjärtat,
då skulle jag inte ta en Dalí.
- Just det. - Jag hade stulit en Foglino.
Jag skulle stjäla hennes Verges Rilla-samling.
Men Dalí berör mig inte det minsta.
Martha är ingen fattig och försvarslös, gammal gumma.
Det är syftet med det övre samhällsskiktet.
Förlåt?
Rikt folk.
Det handlar om nedsippringsteorin.
När pengar ackumuleras är det som vatten.
Planeten har en viss mängd vatten som cirkulerar,
avdunstar och kondenserar.
När pengar ackumuleras, tas de ur kretsloppet.
- Det är stillastående, ruttet vatten. - Vad vackert sagt.
Sätt dig.
När någon med mycket pengar investerar i konst,
så avdunstar de pengarna, okej?
Men de skapar moln som ger regn,
regnet faller i floder och rinner vidare till andra floder och hav,
vilka skapar mer kondens och ånga.
Det är ett kretslopp.
Pengar som sipprar ner till konsten är lite rättvisa som regnar ner.
Och i slutet av kretsloppet går pengarna tillbaka till några få utvalda.
- Och det är underbart att Martha... - Ja.
...är en av de utvalda. Hon skapar ett värdigt kretslopp med sina pengar.
Det är underbart. Konsten skapar moln, förstår du?
Och om de inte lagar taket så snart som möjligt,
kommer regnet som bildas av molnen
att hota konstverket.
Konsten, älskling. Konsten.
- Och vad är statens uppgift? - De reglerar flodbäddarna.
Det är som en hydraulisk damm.
- Även om Martha inte vet om det? - Vad?
Även om Martha inte vet om det här.
Martha vet allt.
- Det är därför hon är här med oss. - Du ser ut att svettas en del.
Ja, det gör jag nog.
Är du okej?
Ja.
Ursäkta mig.
LIVET ÄR STARKARE ÄN DET HÄR
Casares.
Vart tog ni vägen?
Martha. Jag har letat efter er.
Jag har tagit något. Jag mår inte så bra.
Jag sa åt er att inte ge honom nåt.
Förlåt.
Och det verkar vara ganska starkt. Ni svettas ordentligt.
Ganska starkt... Känner du till effekterna?
Jag tar inte sådant där, Casares. Jag är över 80. Vill han att jag ska dö?
Vad? Kan jag dö?
Det tror jag inte.
Jag har nog andnöd, eller...
Kom.
Det känns som om jag...
Martha!
Hej, Gaby!
- Juan. - Jag...
- Jag borde nog dricka lite vatten, va? - Nej.
- Jaså? - Gå.
Hur mår du? Där är du igen.
- Den här igen? Ta av dig den där. - Ja.
- Den här? - Varför tar du inte av dig jackan?
- Vänta lite. - Varför tar du inte av dig den?
- Nej. Men var kan jag...? - Här.
Lägg den där.
Jag lägger den här. Du får tillbaka den när du går.
Jag kommer att glömma den.
Vi kan byta skjortor, eller hur?
Du ger mig din, så ger jag dig min. Min kommer att se jättefin ut på dig.
Kom med mig. Kom här.
Vänta...
Såja.
Dina glasögon...
Och den här?
- Va? Jaså den där. - Vad är det här?
Vi lägger den där. Det blir bra.
Hallå?
Ett ögonblick.
Grabben!
Det är en kvinna som frågar efter dig.
Jag är Martha Hoffmans yngsta dotter. Får jag stiga på?
Javisst.
Baksmälla?
Vad? Nej.
Allt väl?
Vad? Ja.
Berätta.
Här inuti finns det en värdefull skulptur.
- Pina Bausch? - Vad?
- Dalí, menade jag. - Ja.
Vem hade tagit den?
Det var jag.
Det var en ren säkerhetsåtgärd.
Mamma gav bort sina värdefulla föremål,
och den här är den mest värdefulla av alla.
Ja, ni förstår.
Min syster vet inte om det här, så jag vill att ni inte säger nåt.
Hon, min syster...
Hon är lite speciell.
Jag sa inget tidigare, och hon behöver inte få reda på det nu.
Det här ingår inte i min plikt som rättslig specialist.
Det vore inte det enda som inte ingår i era plikter.
Min mor återvände hem imorse.
Och vad får er att tro att jag...
Delia blev orolig och ringde mig. Jag åkte dit och fick reda på allt.
Ta nu lite kaffe.
- Får det vara en kopp? - Nej.
Jag vill att ni går hem till mamma
och återbördar den här utan någon kommentar.
De säger att ni är pålitlig.
Tro mig.
Det här är det bästa för oss.
- Ursäkta, vi ska till en annan adress. - Vart?
Sväng här. Vi ska till domstolsdistriktet.
Hej! Jag har fått tag i röntgenbilderna.
Jaså? Bra, berätta allt för mig snart. Du är ett geni.
Ursäkta mig.
Var du ute och handlade?
Ja.
Den gamla kvinnan hittades kringdrivande i stan.
Hon hade gått vilse och det var mitt i natten.
Oj. Vilken katastrof.
Menar domaren att jag hade nåt ansvar i det här?
Graciela!
Graciela gick ut ett slag.
- Hjälp mig att spela upp det här. - Visst.
- Toaletten? - Nej...
Tack, hjärtat.
Är ni hungrig? Kom till köket. Jag ordnar en bricka åt er.
Kom igen, Casares. Hämta jackan.
- Vart ska ni? - Kom igen.
Om ni ska gå ut, måste ni säga till.
- Jag har redan sagt till. Oroa er inte! - Jaha. Är den här inspelningen laglig?
Det hör inte hit. Det tittar vi på senare.
Nu löser vi det här.
Ja, jag...
Jag... Jag har gjort framsteg med rapporten.
Nej. Jag behöver fortfarande...
- Det är... - Så hur ligger det till?
Hurså?
Har hon tomtar på loftet?
Det är det jag jobbar på. Det är vad det här handlar om.
- Jag måste samla in... - Du måste avsluta din rapport nu.
Skriv under.
Och lämna in den innan damen råkar ut för ett nytt anfall,
för då får vi ännu mera problem.
- Den här pennan... - Ja?
Den är från Wynants University.
Jaså? Ja, det verkar så.
Sätt fart nu.
- Har du fått den av nån? - Hur ska jag veta det? Varför bryr du dig?
Jag utreder. Jag måste samla bevis.
Antingen skriver du under, eller så slutar du.
Det finns inget mer att utreda.
Den här rapporten måste skrivas på.
Det är min far. Det är en nödsituation.
Jag får komma tillbaka och fixa det här.
Du gör det bara svårare för dig, Casares.
- Tack. - Fungerade det?
Ja. Jag sa att det var min far.
Bra. Rothman väntar på oss.
- Marthas psykiater? - Ja.
Jag tog Bolognas penna. Det är densamma som Narvajas från Wynants Universitet.
De verkar sälja dem överallt.
- Jag har nog också en nånstans. - Jag tycker det är skumt.
Atrofin här i frontalloben
kan påverka Marthas minne och omdöme.
Men det kan förstås också vara en produkt av hennes höga ålder.
Så det saknas alltså tillräckligt med bevis?
Bevis?
Ni låter som en detektiv.
Jag menar att de här röntgenbilderna
inte är en indikation på frontallobsdemens.
Nå, det kan diskuteras.
Naturligtvis. Men vad är er åsikt?
Till skillnad från döttrarna anser jag att Martha alltid varit excentrisk.
Och excentricitet är inte ett symptom på demens.
Ja, det var det jag menade.
Nej, jag tror att ni redan har tagit ställning.
Ni vill att jag ska säga att Martha är frisk.
Vad jag kan säga är att dessa bilder inte är avgörande
för att kunna diagnostisera frontallobsdemens.
Så om röntgenbilderna inte är avgörande, kommer er rapport att vara avgörande.
- Ja. - Hur länge har ni behandlat henne?
I mer än tio års tid.
- Har ni träffats nyligen? - Nej. Hennes döttrar sökte upp mig.
De bad mig skriva under för att få henne inlagd och jag vägrade.
Sen förlorade jag kontakten med Martha.
Kan ni vittna i rätten om det behövs?
Ja, självklart.
Men egentligen skulle jag helst undvika det.
Tack.
Adjö.
Bra. Jag är nog nästan klar.
Nästan?
Ni borde väl lämna in er utredning nu?
Ja. Jag är redo.
Du har varit så hjälpsam.
Tack.
Du överraskade mig.
Jag hoppas att vi får jobba på fler fall ihop.
- Får jag kyssa dig? - Vad?
- En kyss. - Nej!
- Ursäkta. Nej, jag är ledsen. - Förlåt mig.
- Har du den? - Ja, rör den inte...
Jag ber om ursäkt.
Nej, jag ber om ursäkt. Förlåt.
- Nej, jag... - Jag missförstod.
Förlåt. Jag missbedömde läget.
Jag kanske gav fel signaler...
Nej, du gav mig inga signaler.
Jag dejtar redan någon.
Nej, du behöver inte förklara.
Nej, men jag tycker att ni är intressant.
- Vi måste inte vara så formella. - Okej.
Vi har nyss bekräftat att vi är ett par, och...
Jag förstår.
Jag var för sen.
Ni överraskade... Du överraskade mig.
Jag trodde inte...
Ja, jag är inte den spontana typen.
Nå, om ditt förhållande skulle ta slut...
Ja, inte just nu.
Hur var namnet?
- Leandro Casares. - Leandro Casares.
- Ni får inte gå in. - Vad?
Tyvärr, ni står inte med på listan.
- Så konstigt. Jag ska säga till Delia... - Tyvärr, men det går inte.
Jag vill se hur damen mår. Ni är nya här. Har ni tillstånd?
Rätten har skickat oss.
- Hej, Delia. - Hej.
Jag vill prata med frun i huset.
De vill inte släppa in mig. Kan ni säga att jag är här?
- Gå nu, herrn. - Javisst.
Säg att jag har säkrat bevis. Hon kommer att förstå.
Hörni, herrn...
Jag är den rättsliga experten som utreder damen.
Mitt uppdrag är inte färdigt.
Ge mig ett ögonblick bara. Jag är nästan klar.
Ge den här till henne.
Säg att ingen hade stulit den. Var försiktig med den.
Ja, jag känner till det här.
Jag antar att man kan limma den.
Hörni.
Nu räcker det.
Ja, jag är nästan klar.
Och säg att hon hade rätt.
Det finns dolda mikrofoner i hemmet.
- Gå härifrån. - Casares!
Oroa er inte.
Oroa er inte, Casares. Jag mår bra.
Snälla herrn.
- Okej, nu går jag. - Okej.
Hej då, Casares.
Rör på påkarna.
Kan du inte sova heller?
Nej.
Lag nummer 22914...
I kapitel sex står det:
"Alla inskrivningar kommer direkt att förmedlas
av institutionschefen till patientens släktingar,
eller de individer som personen har utsett.
Hur många rör det sig om?
I kapitel åtta...
Hur många är de?
Det är bara några knäppgökar, men de blockerar gatan.
Jag behöver nån som kan hjälpa mig.
Okej. Vänta på mig. Jag kommer dit.
Jag följer med dig.
I kapitel 13 står det: "Fullständig eller delvis överträdelse
av de plikter som enligt denna lag ålagts vårdinrättningarnas förvaltare,
kommer att uppmärksammas av myndigheterna
för att verkställa gällande riktlinjer..."
Jag säger till när du kan täcka mig.
"Och där det anses lämpligt, utmäts rättslig påföljd."
Okej. Ni kan inte stå här.
- Ring er chef. - Vi har patienter att ta hand om. Snälla.
- Vi spelar in allt. - Vad heter du?
Ni har blivit varnade. Släpp Martha Hoffman.
Om hon inte släpps inom 24 timmar,
kommer våra bilder att spridas till alla mediekanaler.
Ni har blivit informerade!
Vad är de där för några?
Det är mina vänner.
Dina vänner vet för mycket.
- De måste vara försiktiga. - Gå tillbaka till era rum, tack.
Ska jag gå med dig?
Släpp Martha!
PSYKIATRISKT INSTITUT
Släpp Martha!
Aj.
Aj!
Varsågod. Ska jag hämta en spegel?
Jag är 83 år. Prata med mig som en vanlig människa.
Ja, ursäkta. Jag hämtar en spegel.
Hur ser jag ut?
Ingen aning.
Hur ser det ut?
Bra.
Jag kommer in, Martha.
Hon är nog i rum 15.
Hon är kanske med Julio.
Såna här relationer är inte tillåtna mellan patienter.
Oroa er inte.
Packa era tillhörigheter.
Martha ska skrivas ut.
- Den här ska du ha. - Nej, Martha.
Ja. Den passar dig. Varsågod.
Vane ska ha den här. Hon är dansare.
Vane ska få den. Jag ska ge den till henne.
Hej då, hjärtat.
Så underbart att se dig!
Hej, hjärtat! Hur mår du, min älskling?
- Nu kör vi! - Är det nåt du vill säga, Martha?
Är alla redo?
Hängkukar, fält av kukar, kulor som ligger på lur,
hoprullade kukar intryckta i underkläder.
Snorrar, dasar, stenhårda pålar
och cowboys med bara en testikel.
Den glada kukdansen i omklädningsrummen.
Pissoarer, krematorier, skinkor och blodkorvar.
Hopskrynklade kondomer och 862 kukar per kvadratmeter.
Mormonernas slappa små skinnflöjter och miljontals med småsnoppar.
Penis efter penis. Stora svarta kukar som doftar av rosor.
Ciao, baby.
Nu kan du få vila dig.
Godafton.
- Señora. - Hälsa mina döttrar att jag är tillbaka.
Hallå!
Kan Delia komma ner? Vi är här nu.
Allt väl, frun?
En kram hade väl inte skadat?
- Vi är här. - Ja, frun.
Din grej piper.
Hördu, grabben.
"Domstol 14.00. Förhandling. Bekräfta mottaget meddelande."
De tog väl fallet ifrån dig?
Du tar för lång tid på dig.
Vi är sena, mamma. Vad ville du säga?
Villkoret...
Just det. Säg att ni ber om ursäkt för de 27 nätter som jag var inlåst.
Hördu, mamma...
Det är allt jag behöver höra.
Jag är ledsen, mamma, om det...
Det är allt jag vill höra.
Säg "förlåt" utan att gå in på några skäl.
Kom igen, Olga. Det här klarar du.
Förlåt.
Myriam?
Vad du än vill, mamma.
Hur sa? Jag hörde inte vad du sa.
Du hörde mig.
Vad?
Förlåt oss.
- Olga sa det redan. Säg det du också. - Lägg av.
- Okej, då blir det inget avtal, - Förlåt!
Jag vill kunna sortera filerna alfabetiskt, inte kronologiskt.
- Hej, Casares. - Hej.
De väntar på dig i förhandlingsrummet.
Vi får gå igenom det där med din avstängning senare.
- Okej. - Lycka till.
Tack.
- Allt väl? - Ja.
"Rätten inleder medlingsförhandlingen
enligt överenskommelse bland parterna i målet
angående Martha Hoffmans sinnessjukdom.
En process som inleddes av Myriam och Olga Hoffman.
Leandro Gabriel Casares rättsmedicinska utredning
skall enligt försvarets begäran inte beaktas,
då expertens opartiskhet anses ha äventyrats under utredningens gång.
Diagnosbekräftelsen frontallobsdemens
som konstaterats av dr Orlando Narvaja
anses vara ofullständig.
Detta har lett till en medling mellan de båda parterna.
Om följande avtal undertecknas, går Myriam Hoffman och Olga Hoffman med på
att upphäva sin begäran att Martha Hoffman ska skrivas in
på en psykiatrisk institution.
De hävdar dock att Martha Hoffman
inte klarar av att leva självständigt.
Därför skall följande villkor beaktas:
"Från och med idag får Martha Hoffman inte lov att sälja eller belåna ..."
Ursäkta.
"Hon får inte lov att köpa nya fastigheter, ingå partnerskap,
och ej heller skriva på kontrakt.
Hon tillåts inte att gifta sig eller att lämna landet.
För alla ovannämnda handlingar
behöver Martha Hoffman sina döttrars samtycke,
eller deras representanters samtycke.
Hennes tillgångar kommer att skötas av en förmyndare,
som ska utses av Martha Hoffman
i samförstånd med hennes döttrar."
Då går vi vidare till min förmyndare.
Vi är överens om att det ska vara rättsspecialist Casares.
Om ingen har några invändningar, och om Casares går med på det,
utses han alltså som förmyndare av señora Hoffmans egendom.
Casares?
Jaha. Jag antar att jag inte behöver bestämma mig på en gång?
Vi kan försöka med tre månader...
- Tre månader? - Martha.
Ett ögonblick. Ursäkta mig.
Vad menas med det här?
- Säg ja, Casares. - Martha?
- Jag ska låna honom lite. Kom. - Bara ett ögonblick.
Hur många patienter har du?
Det är bara några få.
Några få? Hur många?
Två, men en av dem kommer och går.
Martha!
Vad hände?
Jag förhandlade, som ni föreslog.
Föreslog jag det?
Ja, det tror jag.
Jag måste varna er, Martha.
Jag är varken kapabel att hantera mitt eget hem eller mitt privatliv.
Det är inte så svårt.
Ni behöver bara rapportera alla utgifter som jag vill göra.
Nåväl. Men trots det...
Men är det här ett jobb som är, hur ska jag uttrycka mig... Stabilt?
Du får en bra lön.
Jaha. Nej. Tack så mycket.
Hur ska jag säga det här?
Jag vet inte hur länge jobbet kommer att vara.
Jaha. Vad ni menar är att jag kan dö när som helst.
Det var inte så jag sa.
Jag tänker leva i många år till.
Ja, naturligtvis. Det vill jag med, men man vet aldrig.
Nej, ni har rätt. Ett piano kan falla på våra huvuden när som helst.
Men vi kan nog hitta en lösning.
Jag har en skulptur som jag kan ge er som säkerhet.
Den har en bruten arm, men den är trots allt väldigt värdefull.
Ska jag följa er till bilen?
Nej! Jag kan gå själv.
Jag vet. Jag ville bara stila lite och gå arm i arm med er.
Nåväl.
Dra inte ut på det här, Casares.
Okej.
ETT ANTAL ÅR SENARE VERKSTÄLLDES EN NY MENTALSJUKVÅRDSLAG I ARGENTINA
INSKRIVNINGAR MOT PATIENTERS VILJA ÄR FÖRBJUDNA
OCH PATIENTER GARANTERAS KONTAKT MED NÄRA OCH KÄRA.
MARTHA LEVDE TILLS HON BLEV 104 ÅR,
OCH HON TOG VARA PÅ SIN FRIHET FULLT UT.