Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
ЗА МОТИВАМИ «ДВАДЦЯТЬ СІМ НОЧЕЙ» НАТАЛІЇ ЗІТО
ЦЯ ВИГАДАНА РОБОТА НАВІЯНА РЕАЛЬНИМИ ПОДІЯМИ.
Вони запізнюються.
Майже на десять хвилин.
Придурки.
- Я виходжу. - Заспокойся.
- Я спокійна, Ольго. - Я просто кажу, що краще почекати тут.
Ось вони.
Тримаю, дякую.
Добрий вечір.
- Привіт, Даніелю. - Як поживаєте?
- Здрастуйте. - Я Міріам, донька пані.
Я друга донька, Ольга.
- Якою буде операція? -«Операція»?
Так, процедура. Не знаю, як це назвати.
Пані знає, що буде?
Вона знає, що ви прийдете до неї.
Вона не знає, куди йде.
Вона знає, що ви її обстежите.
Уже трохи запізно, ні?
Послухайте.
Я не хочу, щоб їй було зле.
- Чи щоб мені було зле. - Нехай говорять, Мірі.
Слухайте, пані, якщо пацієнт опирається або стає агресивним,
іноді треба вживати заходів.
Яких заходів?
Седатувати, наприклад.
Краще не приймати цього рішення перед нею.
Саме так. Зазвичай ми придумуємо код.
Сигнал,
який дасть нам знати, що ви готові її заспокоїти.
Плескання?
Щось таке, що не приверне уваги пацієнта.
Жест, ключове слово.
«Пальто».
«Пальто»?
Можемо сказати їй: «Одягни пальто».
Краще вибрати щось коротке.
«Це для твого ж блага».
Ключова фраза: «Це для твого ж блага».
-«Це для твого ж блага»? - Спантеличує.
Запропонуй щось інше.
Хай буде той вираз.
- Так? - Так.
Гаразд.
Добре.
Підпишіть, будь ласка.
Деліє, як справи?
Добре.
А в моєї мами?
Що я можу сказати? Тримається.
Вона не спить?
Вона ніколи не спить о такій годині.
Впустите нас?
Ну...
Підеш?
Давай.
Я піду з тобою.
- Ви спакували, що я просила? - Зараз принесу.
Я зачекаю ззовні.
Я готова.
- Привіт. - Привіт.
Гаразд. Підемо?
Я вже викликав.
Хто це?
Нащо вся ця метушня?
Приїхав.
Усі не помістимося.
Помістимося.
Ні, до 300 кг.
Ви, мабуть, 80 кг.
Плюс-мінус.
- А ви? - Мамо.
Це вже близько 200 кг.
Ви спускайтеся сходами.
Так.
- Пані? - Ідіть униз сходами.
- Куди ви мене везете? - Ти знаєш куди, мамо. Провести тести.
- О цій годині? - Ми робимо це для твого ж блага!
- Усе гаразд? - Так.
- Як справи? - Нормально.
Це мої сережки?
Так, ти давно їх мені віддала.
Пам'ятаєш, у дитинстві, коли ти погано поводилася і брехала,
я тягнула тебе за вухо?
Мамо, будь ласка! Це для твого ж блага!
- Що ти кажеш, ідіотко? - Це для твого ж блага!
- Що ти кажеш, ідіотко? - Відчини двері!
- Відпусти! - Відчини двері!
Відпусти мене, мамо!
Ні, скажи правду!
- Боляче! - Скажи мені правду!
Заспокойтеся, пані.
Що ти... Ой! Але...
Ось так. Повільно. Сідаймо.
Я такого не очікувала.
Так подорож буде спокійнішою.
- Що ти кажеш, люба? - Усе гаразд.
Це для твого ж блага, мамо.
- Для твого ж блага. - Усе добре.
- Ходімо. - Даніелю, що ви їм казали?
Нічого, пані.
Скажіть Делії, що котлети...
у морозилці!
ШВИДКА ДОПОМОГА
Приїхали, сюди.
Ще трохи. Ось так. Повільно.
- Повільно. - Повільно.
Ось так.
Що це? Де ми?
Ви тут відпочинете.
Я не проведу тут жодної ночі.
27 НОЧЕЙ
Доброго ранку.
- Касаресе. - Привіт.
Це нова асистентка.
Наш судовий експерт у справі Гоффман.
Гоффман, так.
- Леандро Касарес. - Алехандра Конде.
Добре, познайомилися. Що робитимеш з експертом?
Каву з цукром?
- Так. - Ні, я сам.
- Хочеш? - Ні, дякую.
То що робити, Алехандро?
-«Присяг...» - Присягну йому.
Визнати обвинувачення. А потім?
Я дам експерту досьє, коли воно буде йому потрібне.
- Супер. - Супер.
Так, я б краще спочатку...
Спершу вип'ю кави.
Тоді познайомлюся зі справою,
а лише потім порівняю з досьє.
Пане Болонья, прийшов Касарес скласти присягу в справі Гоффман.
- Так, тому я тут. Як ти? - Добре.
- У тебе є хвилинка? - Так.
- Суддя Болонья... - Не затягуй, гаразд?
Тиждень витрат тобі покриють. Як затягнеш — за свій рахунок.
- Щось новеньке. - Так. Мені потрібен звіт за тиждень.
- Це буде важко. - Типове божевілля.
Два тижні максимум. Вона або божевільна, або ні.
- У неї всі вдома чи ні. - Так, зрозумів.
Дивися.
Я хотів би доручити тобі більше експертних звітів, розумієш? Але останнім...
Так, я помітив, що удача останнім часом не на моєму боці. Так?
Просто... ти не поспішаєш.
Це 83-річна жінка з лобово-скроневою деменцією.
Доньки стверджують, що старенька безперервно гуляла,
заводила коханців з сумнівними намірами й так далі.
Стара розтринькувала сімейні статки
на тіньових інвестиціях, поки її не госпіталізували.
Через 27 днів їй вдалося вибратися з клініки,
і її дім знову став місцем для вечірок.
Дочки, хвилюючись за матір, просять забрати її назад.
Це логічно.
Ми занурюємося на територію...
Яку територію?
Ні, я краще візьму свою...
Так, твоя анкета. Їй 83, розумієш?
Час проти нас.
Я експерт і прийшов побачити пані Марту...
Пані Марта. Останній поверх.
Дякую.
- Проходьте. - Дякую.
Здоров.
- Привіт. - Привіт.
Хапай цей.
Вибачте, мадам не може вас сьогодні прийняти. Вона не готова.
- Я можу зачекати. - Не сьогодні.
Проявіть терпіння.
Вона була ізольована багато ночей.
Їй потрібен час, щоб оговтатися.
- Ти ж юрист, так? - Ні.
Але ти прийшов її допитати.
Ні, я прийшов взяти в неї інтерв'ю. Я експерт.
- Готово. - Гаразд.
І на чиєму ти боці?
Ні. Мене назначила не сторона, мене прислав суд. Я неупереджений.
Ти неупереджений. Таке існує?
Я намагаюся.
Бернардо Хірвес.
Леандро Касарес.
Я проведу вас, пане.
Ти знаєш, хто така Марта Гоффман?
Ні, я вже вам казав.
Я не журналіст і не детектив. Я експерт.
Ми познайомилися, коли вона овдовіла.
Вона з'явилася в галереї, де я працював.
Я запропонував їй кілька пейзажів. Мейнстрімові картини.
Вона глянула на мене поверх окулярів і сказала: «Я схожа на дурепу?»
Вона жила в Парижі в 50-х,
у квартирі, меншій за цей вестибюль.
Щоб їсти, ходила до колишньої коханки Андре Жіда.
Марта танцювала зранку до вечора.
Якось вона пішла на прослуховування. Прийшло триста дівчат.
Відібрали лише двох — Марту й німкеню.
Вибирали цілий тиждень.
Але німецькі дівчата завжди перемагають, без винятків.
- Ти знаєш, хто була та німкеня? - Ні.
Піна Бауш.
Ти не знаєш, хто вона?
- Навряд. - Потримай.
Чудова танцівниця.
Ця історія зазвичай вражає. Здається, не в цьому випадку.
Марта не мала ні копійки, а вже була неймовірною.
Розуміла мистецтво.
- Обережно. - Вона завжди була чудовою.
Хотіла б я мати хоч половину її енергії. Це неймовірно.
Вона вийшла за Гоффмана, і вони побудували імперію.
Але в глибині душі Марта була тією самою танцівницею.
Потім вона овдовіла
і переродилася — реінкарнація тієї богемної жінки.
- Але дуже багатої. - Тому вона була віддана.
Вони заздрять свободі старої.
Що думаєш?
Наразі жодних думок.
- Ось хто тут. - У тебе має бути думка.
Ходімо туди.
Ні, наразі немає.
Іди вперед. Ми підемо за машиною. Побачимося надворі.
Чекайте.
Вибачте, навіть якщо моя мати дала це вам, це моє.
Даніелю, будь ласка, заберіть нагору.
Так, я Леандро Касарес.
Суд відправив мене щодо справи Марти Гоффман.
Мабуть, це ваша мати.
Перепрошую, ви експерт?
Ти зробила це навмисно, Міріам. Це брудна гра.
Гадаєш, мені нічого робити, мамо?
Відправляєш людей до мене, хоч знаєш, що я неактивна.
Суд відправив його. Я не знаю, коли ти активна. Уже одинадцята.
- Вибачте, я... - Це той хлопець, якого мені призначили?
Так, я Леандро Касарес.
Підійдіть ближче до екрану.
- Гаразд. - Що думаєте, Деліє?
- Він схожий на священника. - Так.
- Приходьте в понеділок. - Звісно.
Сексі священник.
- Касарес, так? Можна на хвилинку? - Так.
Відколи вона пішла з клініки, її друзі злетілися, як мухи.
- Я зустрів одного. - Хірвес. Він поганець.
Переслідує маму десять років.
Певен, він розказав ту вигадку про Піну Бауш.
- Розказав? - Так.
Піна Бауш не жила в Парижі в 50-х.
Шукайте в інтернеті. Там усе є.
Так. Але я не цим займаюся.
Це «Патек Філіп» 1937 року.
- Знаєте, що це? - Ні.
Це було в кур'єра
магазину на розі маминого будинку.
Вона дала його йому.
Їжте.
Добре.
Виявляється, він сидів за шахрайство.
Він сказав їй, що танцює в якійсь європейській компанії.
Я дала йому 500 $, щоб повернути його.
Годинник. Я повернула годинник.
В останні роки
мама почала втрачати зв'язок з цінністю речей.
Що я можу сказати?
Ми з сестрою перебрали купу варіантів, перш ніж вдатися до госпіталізації.
Що ви маєте на увазі під «вдатися до госпіталізації»?
Це рішення має приймати професіонал.
Саме так. Ось що я маю на увазі.
Моя мати дуже розумна жінка.
Нам було важко прийняти, що вона втрачає розум.
Дуже боляче прийняти цей занепад.
Вона вийшла з клініки,
але їй потрібен догляд і захист.
Це мають робити ті, кому вона не байдужа.
Мама зустрічалася з деким на 35 років молодшим за неї.
Вони планували одружитися.
Ще один халявник.
За нею добре доглядали в клініці. Нам було легше.
З дому моєї матері зник Далі. Ви знаєте, що таке Далі?
Так, я знаю Далі.
Далі зник.
Оцінений у значну суму.
Можете описати
найпомітніші зміни в матері?
Більш-менш те, що я щойно сказала.
Так, звичайно.
І я так розумію, ви читали звіти доктора Нарвахи,
одного з провідних нейропсихіатрів країни.
Він наказав її госпіталізувати.
- Що ти робиш? - Працюю.
У тебе є плани?
Мені треба працювати.
Що таке?
О цій порі тобі варто розслабитися. Сходити в кіно.
Та ні. Іншим разом, тату.
Я можу допомогти з якоюсь проблемою?
Ні, не можеш. У мене досить дивна справа.
Завтра вирішиш.
Усе гаразд. Підемо іншим разом?
Тобі було б добре час від часу гуляти, розумієш?
Поки ми ділимо простір, можемо чергуватися.
Так. Тобі треба...
У мене побачення.
Ясно.
Мені піти зараз?
Так.
Гаразд.
Ти тут так пізно?
Так, мене затримали.
Ясно.
- Вип'ю кави й піду. - Гаразд.
- Вам щось треба? - Ні. Не в такий час.
Я хочу подивитися досьє Марти Гоффман.
Я його читала.
- Невже? Сканів немає. - Немає сканів.
Так.
Це якось дивно.
Так.
Говоритимете з нейропсихіатром, який її госпіталізував?
Так, власне, не існує такого поняття як нейропсихіатр.
Доктор Нарваха — невролог і психіатр одночасно. Так.
Ясно.
Спитаєте в нього, на якій підставі він її госпіталізував?
Вставай, Марто. Уже одинадцята.
Доброго ранку.
Я не мала тут бути.
Нарваха прописав це тобі.
- Хто? - Будь хорошою дівчинкою.
Авжеж. Я люблю таблетки.
Тепер ми щось поїмо, щоб ти зустрілася з друзями.
Що?
З іншими пацієнтами, з якими ти будеш проживати цю пригоду.
А потім у нас заняття на вибір.
Я вибираю не йти.
Ми прокинулися з почуттям бунтарства?
Мушу подзвонити.
Хочеш поговорити з якоюсь з дочок?
З моїми викрадачками? Ні, дякую.
Я розумію, люба.
Але доктор Нарваха не дозволив будь-який інший тип спілкування, добре?
Приготуймося, Мартіто?
Чому ти розмовляєш зі мною, як з маленькою?
Вибач. Я не усвідомлювала, що так говорю.
Їх турбує культурна різниця.
- Так. - Так.
- Бо в них є все. - Вам щось треба?
Повертайтеся до кімнати, пані.
Марто.
Пані.
Привіт.
Пані.
Марто?
Пані?
Агов.
Перепрошую.
Вибач, Хуліо.
Ходімо, Марто.
Дякую за теплу компанію.
Мене звати Арчі. Я відомий як Аріель. Тут мене звуть Арчі.
Хочеш розказати нам про те, що з тобою сталося?
- Про горобця? - Знову?
- Про горобця, так. - Давай.
Це горобець, який...
На вікні є гніздо,
де народився горобець.
А потім гніздо прибрали.
- Тобі це не сподобалося? - Ні.
- Розкажеш ще пізніше, гаразд?
Хто ще хоче познайомитися з Мартою? Ісабель?
Це я.
Мені 46 років.
Мені виповнилося 46 тут.
Я приїхала пів року тому.
У мене біполярний розлад, раніше були напади тривоги, але мені вже краще.
Так, Ісо, набагато краще.
Не забувай, у тебе не просто біполярний розлад.
Ти ще і вчителька, наприклад.
Викладаю географію в середній школі.
Дуже добре.
Хуліо?
Хочеш розповісти, що сталося?
Іноді Хуліо хоче говорити, іноді ні.
- Хуліо чує голоси. - Що тобі кажуть? Розкажи.
Він чує голоси.
Рафо, можеш сісти?
Залиш його. Він поділиться, коли захоче.
Отже, Марто,
розкажи про себе.
Мені тут не місце. Мене запроторили сюди несправедливо.
Це логічне відчуття, ніби світ нас не розуміє.
Світ мене чудово розуміє.
Або розумів, доки мої доньки не вирішили мене замкнути.
Я розумію.
Ні, не розумієте.
Гаразд. Хочеш розповісти більше?
Як гадаєш, чому тебе закрили?
Бояться, що я вийду заміж, мабуть.
Дуже добре.
Молодець, Марто.
Дякую, що поділилася і самовиразилася.
Розкажеш ще пізніше, гаразд?
- Здрастуйте. - Ім'я?
Леандро Касарес.
Леандро...
Касарес.
Заходить Леандро Касарес.
Заходьте, Леандро Касаресе.
Дякую.
Прошу сюди.
Сідайте. Мадам вийде до вас.
Дякую.
Це ви збираєтеся знову запроторити мене в божевільню?
Ні, я експерт. Я не можу нікого запроторити.
Знімайте піджак.
Гаразд.
На вас є мікрофон?
Ні, немає.
Кажіть правду. Не змушуйте просити вас роздягтися.
Ні. Якби я хотів записати нашу розмову, я б попросив.
Будинок прослуховують.
Серйозно?
І все, що ми тут говоримо, можуть використати проти мене чи вас.
Ясно. І хто б хотів прослуховувати ваш дім?
Мої дочки.
Не дозволяють мені виходити. Я не можу приймати гостей.
Біля сходів юрмляться охоронці.
Мабуть, я дуже небезпечна.
Давайте оцінимо, га?
На чиєму ви боці?
Ні, суд відправив мене провести діагностичну оцінку. Я неупереджений.
Якби я запросила вас до кімнати і дала портфель з грошима,
куди б зникла ваша неупередженість?
Якби ви зробили мені таку пропозицію, я б мав повідомити суд.
Але з цими грошима ви можете відкрити власне детективне агентство.
Ви це серйозно?
Гадаю, ви безпристрасний.
У слові «безпристрасний», що ви маєте на увазі під «пристрастю»?
Пропоную роздягтися.
Ви занервували. Не сприймайте все буквально, юначе.
Давайте знімемо маски. Почнімо спочатку.
Дамо собі 30 секунд,
щоб подихати й розслабитися в тиші.
- Гаразд, тепер... - Тсс!
Ще не минуло і 30 секунд.
Тепер ми більш розслаблені.
Гаразд. Почнімо з анкети.
Я втомилася від допитів і психіатричних питань.
Говоріть нормально.
Так, я знаю, що вам було важко в клініці.
Як би ви це описали?
Ще запитання?
Я не знаю. Про що ви хочете поговорити?
Це ви машина запитань.
Лише вам дозволено мене відвідувати, і бачу, що буде не весело.
Деліє...
- Я не впевнений, що це доречно... - Тсс.
- Через мікро... - Тсс!
Юначе, налийте чаю, будь ласка.
Ні, зі скляного чайника. Другого.
Налийте й собі чаю.
«Враховуючи ваші обставини, ви в краще зникли, померли...»
Ні, не треба читати питання наперед.
Краще б я була жива.
- Гаразд. - А ви?
Я теж. Краще б був у такому стані. Живий.
І що ви робите, щоб жити?
Перепрошую? Я не зрозумів.
Чим ще ви займаєтеся, окрім як працюєте експертом?
У мене є хобі. Я займаюся спортом.
Не займаєтеся.
Так, але треба.
Маєте пацієнтів поза роботи експерта?
- Кілька. - Дружина? Діти?
Ні.
Дівчина? Хлопець?
Дівчина. Ні, зараз немає, але...
Але була?
Так. Колись.
Що ж сталося?
Ми розійшлися.
Вона вас кинула.
Так, вона мене кинула.
І досі болить?
Іноді.
Розстібніть той ґудзик. Ви схожий на священника.
Гаразд.
- Ось так? - Так.
Як давно у вас не було сексу?
Я не відповідатиму. Перейдімо до питань.
Закладаюся, що я у своєму віці частіше за вас займаюся сексом.
Напевно.
Деякі симптоми включають сексуальну розгальмованість,
неадекватну соціальну поведінку,
втрату емпатії, погане судження,
компульсивну поведінку, сміх
або плач, які не можна передбачити.
Зараз ви, мабуть, займаєтеся самодіагностикою, так?
Думаєте про себе: «Нарвахо, у мене є всі ці симптоми».
Не хвилюйтеся.
Дуже важко розпізнати патологію в цій поведінці,
яка, певною мірою, нам добре знайома, так?
Я розпізнав ці симптоми в батька.
Тому я почав вивчати лобово-скроневу деменцію тут,
у цьому університеті.
Потім спеціалізувався на нейропсихіатрії, отримав ступінь доктора в Мілтон Винентс,
намагаючись зробити внесок і пролити світло на цю тему на світовому рівні.
Будь ласка, поплескайте моєму наставнику, величному Гектору Сереньї.
Дякую.
Дякую всім.
Дякую.
Феде, світло, будь ласка.
Ця ручка для мене дуже важлива.
Я використовував її щодня у Винентс.
Нею я зробив свої перші записи про хворобу Піка,
лобово-скроневу деменцію.
Тепер я віддаю її вам, дурний старигане.
Дякую.
Треба її повернути.
Це найкраща клініка в Аргентині для її стану.
Так. Хай там як, цікаво, чому Марта Гоффман
була ізольована під час перебування.
Я бачу ваш інтерес поза судовим звітом.
Її треба було ізолювати.
Люди користувалися її вразливістю.
Ви помітите схильність пані Гоффман позбуватися своїх цінностей.
«Її цінностей»?
По суті, її грошей.
Розпуста — один із головних симптомів лобово-скроневої хвороби.
То якби Марта Гоффман не була багатою людиною,
госпіталізація не була б потрібна?
Була б менш терміновою.
Мабуть, не була б необхідна.
До мене звернулася сім'я у відчаї.
Дочки, які боялися втратили зв'язок з матір'ю,
чия поведінка наражала її на специфічну небезпеку.
Ви це помітите.
Це був терміновий профілактичний захід,
щоб стримувати ситуацію, яка вийшла з-під контролю.
Це дало нам час її вивчити.
Тепер її відпустили.
Без експертного звіту й рішення,
без терапії чи лікування
час може працювати проти нас.
Дайте мені це.
У досьє не було сканів, що підтверджують ваш діагноз.
- Не було? - Ні.
Цікаво.
Тепер їх буде важко знайти, бо я переїжджаю в інший офіс,
але, може, за кілька тижнів?
За кілька тижнів справу закриють,
і час може працювати проти нас.
Добре, щось придумаю.
Леандро Касарес. Я був тут днями.
Леандро Касарес.
- Експерт. - Касарес.
Перепрошую.
Ви колись чули, як хтось говорить з вами, коли поруч нікого немає?
Іноді мені здається, що Ернесто, мій чоловік, хропить.
Але я знаю, що його тут немає.
Скільки коштує кілограм помідорів?
Це питання несправедливе. Я давно не ходила на закупи.
- Гаразд. Не хвилюйтеся. - Делія знає.
Добре.
Слухайте, якби ви мене спитали
про ціни на книги, стандартну вартість
або які фільми я нещодавно дивилася,
я б усе розповіла.
Я пам'ятаю сюжет. Я все пам'ятаю.
Не хвилюйтеся.
Ви думаєте, що можна класифікувати людей за питаннями та відповідями.
Коли ви кажете «ви», кого ви маєте на увазі?
Юристи, експерти, психіатри.
Ясно.
Але я знаю, що ви можете дивитися поза тим зошитом. Спробуйте.
У кожного своя методика.
Я можу вас уявити на першому побаченні,
коли ви дістаєте блокнот з анкетою.
Ні, це не так.
Якщо ви хочете вперше когось поцілувати, що ви робите?
Ви її спитаєте, чи можна її поцілувати?
Ні, не в цьому випадку.
А треба.
Інакше можете отримати ляпаса.
- Гаразд. - Ви ж не вмієте танцювати?
Ні, я не вмію танцювати. У мене немає шансу, скажімо так.
- Я можу... - І я не...
...особливо зацікавлений мати цей шанс.
Я можу навчити.
Може, у майбутньому.
У майбутньому я помру.
Ну...
Продовжуємо. Я скажу вам три слова.
Повторіть їх, коли я закінчу,
щоб я переконався, що ви їх правильно почули. Добре?
Пляшка, молоток, тростина.
Це три фалічні об'єкти.
Поки ви записуєте цей цікавий факт,
я трохи потренуюся.
Мені здається, ви хочете...
Ви намагаєтеся відкласти оцінювання.
Невже це правда?
Так.
Так, можливо.
Може, мені подобається наче зависнути в цьому моменті,
хай навіть з вами.
Бути замкненою в себе вдома,
у власному домі, а не в божевільні.
У мене є справи. У мене є проєкти.
Ви ж колекціонерка, так?
Схоже на це.
Ви колись втрачали свої речі?
Вам сказали про Далі?
Розкажіть, що з ним сталося.
- Може, його взяв хтось із ваших друзів. - Ні, друзі не вкрали б.
Я не кажу, що вкрали.
Вони могли допомогти вам винести його з дому
і продати за спинами дочок, бо вони керують вашими активами.
Це непогана ідея, але...
Але ні. На жаль, я не знаю, де він.
Гаразд. Буває, що ви не можете контролювати свою поведінку?
Або що ви робите щось, не думаючи, а потім шкодуєте?
Подзвоніть, будь ласка.
Так. Іноді я роблю щось і не пам'ятаю, але...
Але я не шкодую.
Я роблю все, що можу.
Вона не повинна приймати ліки з алкоголем.
Так, я... Так, я розумію про мікрофони,
але я наллю вам води, добре?
Привіт.
- Тебе ніхто не відвідує? - Ні.
Ти впевнена?
Перепрошую?
Я чув твою історію.
Мене також несправедливо ув'язнили.
Розкажи детальніше.
Ти не дізнаєшся, чи приходить хтось до тебе,
бо вони не все розповідають.
Я не розумію.
- Ти знаєш медсестер? - Так.
За мною наглядають, бо вони знають, що я...
- Ходімо, Пабло. - Так, іду.
У мене є інформація, яка може їм зашкодити.
Що за інформація?
Вони за мною стежать.
Хто?
Ось у чому річ. Служби.
Спецслужби.
Що ви тут робите?
Базікаємо.
Так, але йдіть у свої кімнати. Це транзитна зона.
Ване, уже пізно, досить.
Іншим треба відпочити. Досить.
- Ване, спускайся. - Ти танцюристка?
Ване?
Імовірно.
- Ване... - Залиш її.
Не втручайся, Марто. Ване...
Ви ж вимагаєте, щоб ми самовиражалися. Залиш її.
Кожен займається своїм, згода?
Ване, будь ласка. Досить. Ване.
Уже пізно! Гей!
- Але пів години? Як це працює? - Але о шостій...
- Привіт. Перепрошую. - Привіт. Як справи?
Я Марта, подруга вашого сина.
- Пацієнтка, колега. Я не знаю. - Так, гаразд.
Її звати Марта.
- Так, я знаю. Вона сказала. - Так, її звати Марта Гоффман.
Мені потрібна допомога. Можна я розповім свою історію?
Зараз не найкращий час, бо...
У мене зовсім небагато часу, щоб поговорити з сином.
- Але ми вислухаємо вас іншим разом. - Марто.
Не турбуй їх, будь ласка.
Можливо, іншим разом...
Дякую.
У Марти макіяж.
Вона йде сюди.
Привіт.
Я Марта.
Так, батько розказував про вас.
Він не говорить зі мною.
У нього свої таргани.
Я хочу дещо попросити.
Сходіть до культурного центру.
На старому олійному заводі за мостами.
Там мої друзі.
Скажіть їм, що зі мною не дозволяють контактувати.
Ходімо, Марто. Досить.
Ходімо.
- Я Марта Гоффман. - Досить, Марто.
Досить, ходімо зі мною.
Марто.
Ване, годі вже танцювати.
Марто, тобі щось треба?
Клич мене, якщо щось треба, добре?
- Касарес. - Я вже постукав, Касаресе.
Не плутай!
- Я нічого не плутаю! - Вибачте.
Касаресе, я не знаю, чи зараз вдалий час.
- Я... - Це Касарес? Пусти його!
Перепрошую.
Вони хочуть, щоб я все підписувала.
Прочитайте і скажіть, що думаєте!
Не знаю, чи вдалий час піти в туалет. Якщо ні, я почекаю.
З цією пропозицією здається, що я не божевільна.
Я можу виходити, якщо не витрачатиму гроші.
Це неправда, мамо. Ми говоримо про розтринькування.
Хто визначає розтринькування?
Усі скажуть, що інвестувати таку велику суму грошей
у культурний проєкт-аферу... Ну, це розтринькування.
Аферу?
Будівлю захопили!
Уряд судиться через цю землю.
Пані, один із джентльменів питає, чи можна піти до...
Зараз не час.
- Так, вибачте. Я йду... - Залиштеся, Касаресе!
Не йдіть, Касаресе. Вона ніяк не зрозуміє.
Ти мене не змусиш дещо зрозуміти, люба.
Саме так, твої друзі можуть допомогти тобі зрозуміти.
У них хороший смак, як у тебе.
Вони розуміють.
Тому я відправила доньку в Париж вчитися в школі, яку порадила бабуся.
Не в ту, що подобалася мені. Мені бракує смаку.
- Я цього не казала. - Казала.
Можливо. У тебе поганий смак.
Ця донька, з паршивим смаком,
роками керувала твоїми фінансами,
щоб твої читачі таро, адвокати і все твоє оточення
вчасно отримували оплату, поки ти роздаєш Далі друзям.
Вона хоче, щоб її друзі-лікарі засвідчити, що я божевільна,
щоб виправдати і приховати те, у чому ти не зізнаєшся.
Знаєш, що саме?
Я на це не куплюся.
Що в тебе гівняне життя.
Що в тебе гівняний чоловік, гівняна робота, гівняні друзі.
А я погане відображення,
бо мене оточують красиві речі.
Перепрошую. Це мій батько.
На щастя, моя онука краща за тебе.
Тож і твоя мати, і дочка кращі за тебе, і ти це знаєш.
Знаєш, що це?
Це називається невдача.
Закон доведе, що ти хвора.
Або що ти клята сучка!
Ось, візьми.
Візьми, кажу. Бери!
Марто, досить. Припиніть.
- Вам щось треба? - Ні.
Я хотів спитати, як ви. Усе гаразд?
Так, дякую.
Пляшка, молоток, тростина.
Що-що?
Пляшка, молоток, тростина. Правильний порядок?
Так, не хвилюйся наразі щодо анкети, гаразд?
Я прийду іншим разом. Вам щось треба?
Можете зачинити двері, будь ласка?
Ти була тут?
Ви були зосереджені. Я не хотіла вас турбувати.
Зі мною можна на «ти».
І в цю годину можна йти додому.
- Я принесла вам кави. - Дякую.
Вдома немає світла, тому я краще побуду тут ще трохи.
І що? Ти тут ночуватимеш?
Ну, я не...
Іноді я залишаюся на трохи довше.
Я б запропонував тобі свій дім, але сьогодні там мій тато...
Ні! Вибачте, я не натякала ні на що.
Ні, це на випадок, якщо знадобиться.
Ні. Дякую.
А що ти робиш, коли тут ночуєш?
Я переглядаю досьє, справи... Або нічого.
- Ти спиш? - Ні.
Іноді.
- Але якщо вам треба залишитися тут, я... - Ні. Зовсім ні.
- Через вашого батька. - Ні, мій батько... Ми міняємося.
Я просто ходжу прогулятися.
Вибачте за прямоту. Але ви маєте скоро здати звіт.
- До мене можна на «ти». - Гаразд.
Уже тиждень минув.
Так, ні. Так. Маєш рацію.
Це правда, дякую.
Я переглядала документи Нарвахи.
Немає згадок про Ротман.
Ротман?
Ротман була психіатринею Марти останні роки.
Я не знаю чому, але діагноз поставила не вона.
То чий другий підпис?
Ще одієї психіатрині. Ґлорія Фухко.
Якщо їй потрібна інформація, давай мовчати.
Авжеж.
Помовчи кілька секунд.
Не показуй, що ти нервуєш.
Слова не скажу.
І не тисни на неї, добре? Не будемо її лякати.
Так. Зрозуміла.
Це все на сьогодні.
Прошу сюди.
- Дякую за зустріч, докторе Фухко. - Я ж казала, сьогодні не найкращий день.
- Так, ми трохи поспішаємо. - Кажіть.
Справа в сертифікації частини справи.
- Так. - Гадаю, є можливість...
Вибачте. Марта Гоффман подала позов проти доньок і доктора Нарвахи,
тож рано чи пізно ваш підпис на діагнозі буде переглянуто.
Я не маю нічого проти пані Гоффман.
Я її навіть не знаю.
То ви підписали діагноз, не знаючи особисто пацієнтку?
- Я не знаю, як це працює. - Я поясню.
Д-р Нарваха показав обстеження, і я підтвердила його діагноз.
Усе законно.
Уявляю. Ми нічого не маємо проти вас.
Нам треба краще розуміти факти,
тому що подані данні неповні.
Справа тієї жінки була трохи дивна.
Нарваха з'явився якось у мене вдома,
сказав, що йому потрібен сертифікат
і що були скани для підтвердження.
- У досьє відсутні скани. - Я їх бачила.
Він сказав, що це делікатна справа.
Йому потрібен був другий підпис, щоб підтвердити діагноз.
І що?
Я підписала.
- Ви підписали, і це все? - Так.
Він вам щось пропонував? Дав вам щось натомість?
Ти експерт чи детектив?
Може, на вас тисли, бо ви залежали від нього в роботі?
- Ні, я була його правою рукою. - Були?
Він працює над власним проєктом, новою фундацією.
А ви в цьому не берете участі.
Не беру.
Може, ви забагато знаєте про його справи,
тому не хочете більше брати участь?
Які справи?
Звідки з'явилися гроші для нової фундації?
Думаю, ви вигадуєте.
Перепрошую.
Це ручка з університету, де вчився Нарваха?
Точно.
Він дав її мені.
У процесі не було нічого дивного.
І я не вірю, що Нарваха щось приховує.
Але скажіть, що вам треба, і я спробую допомогти.
Нам потрібен доступ до зниклих сканів.
- Так? - Так.
Я намагалася втримати його за руку, яка була холоднішою ніж зазвичай.
Я боялася, що він помре прямо там.
А лікарі не давали конкретики.
Нам нічого не казали.
Мої дочки сердилися на мене,
бо казали, що я їм не все розповідала.
Міріам казала, що я щось приховую.
А ти?
Що ти відчувала?
Хотіла сказати, щоб вони відвалили.
- Обидві? - Так.
Більше Міріам, розумієте?
Старша, так?
Ольга теж, бо вона завжди ховається за спиною сестри.
А потім?
Тоді я сказала їм вийти з кімнати.
Що вони засмутять батька, якщо сваритимуться зі мною.
У них не було вибору.
Але я бачила, коли...
Коли Міріам виходила з кімна...
Коли Міріам виходила з кімнати, вона вагалася.
Сумнівалася, чи попрощатися з батьком,
якщо більше його не побачить.
І я знову попросила їх піти.
А потім?
І вони не...
І більше вони його не бачили.
Хай там що...
Марто, до тебе гість.
Залицяльник?
Твоя дочка.
- Ольга. Мені піти з тобою? - Ні.
- Я пропоную вам не сваритися. - Не вказуй їй.
Не втручайся, Ване.
- Припини. - Що таке?
Гаразд, хлопці, ідіть.
- Гаразд, Ромі. Досить. - Так.
- Дякую за допомогу. - Та невже!
- Усе виправлено. - Добре.
- Ходімо, Пабло? - Усе. Дякую.
Так.
Мамо.
Що?
Ми з Делією прибирали в тебе.
Я принесла тобі одяг і косметику...
Не ходи в мій дім.
Краще, щоб я не приходила?
Дай мені косметику.
Я залишила її медсестрам. Вони не дозволять нам...
- У них є свої протоколи. Це... - Поговоримо ззовні.
Я хотіла знати, як ти.
До тебе добре ставляться?
Ви про це ще пошкодуєте.
Міріам не знає, що таке шкодувати.
Але ти...
Що ж,
може, не варто було приходити.
Чому?
У тебе багато справ?
Кажи, якщо тобі щось треба.
Гей!
Марто, як ваші справи?
Нормально.
Я пішла туди, куди ви просили, і знайшла вашого друга Хірвеса.
Він надіслав вам це.
Я не взяла окуляри.
Зачитати вам?
Чекайте, мені теж треба.
Я зачитаю.
Гаразд.
«Дорога подруго,
яка радість знати, що ти досі існуєш.
Я вже думав, що ти була частиною мого сну,
і що тепер я мушу приєднатися до жалобного чування.
Завдяки юній леді, яка дала тобі це,
я дізнався, де ти знаходишся, і намагався піти до тебе,
але мене не пустили.
Шкода, що такі гарні люди
з тією сексуальною уніформою
такі суворі».
Що?
«Віра навіть прикинулася божевільною,
щоб проникнути туди, але це не спрацювало.
Схоже, вони не вірять справжнім божевільним,
що вони божевільні».
Марто!
- Продовжуй! - Що ми там робимо?
Так.
«Ми скоро тебе звідти витягнемо,
і ми знову будемо плавати в морі членів.
Твій Хірвес».
Марто, ходімо.
Гаразд? Ходімо.
Кулак, долоня, ребро... Ой!
Кулак, долоня, ребро. Кулак... Ні!
Кулак, долоня, ребро. Кулак...
Усе гаразд.
Скажіть мені раз і назавжди, чи я божевільна.
Так. Останній раз був не такий уже й поганий.
Ви запам'ятали номер сторінки, поклали руку на голову, три кроки...
Рука була ліва, але це нестрашно.
То що в мене?
Вам 83 роки.
Я теж можу переплутати ліво і право.
Не будемо про політику.
Так. Маєте рацію, не думаю, що це розумно.
Ви, мабуть, лівий, так?
Так, не знаю. Скажімо, я аполітичний.
Неупереджений, аполітичний, асексуальний...
Деліє.
Вибачте, думаю, ті таблетки можуть плутати й ослаблювати вас.
Вони призначені для людей із деменцією.
А зараз вас ніхто не лікує.
Але вони допомагають заснути. А якщо я перестану їх приймати?
Хто знає?
Так, але небажано приймати їх без нагляду.
Дякую.
Дайте це мені.
Що ж,
якщо мені не можна було пити таблетку з віскі,
тепер я можу пити віскі.
Ви єдиний відвідувач, якого мені дозволили, розумієте?
Так, я знаю.
І я вважаю вас доволі чесним і правильним, але...
Що є, то є.
Касаресе, ідіть сюди.
Ідіть сюди!
Ні, я ж казав, що не вмію рухатися.
«Спокій — це форма руху», — так казала Піна Бауш.
- Ви знаєте, хто вона? - Так, я чув про неї.
Ну, ходіть сюди.
Вибачте за сцену, свідком якої вам довелося вчора бути.
Усі ми, матері, монстри.
Моя мати була такою, я така, Міріам така, і...
Ольга, якби була матір'ю, теж була б такою.
Рухайте плечима.
Ні...
Зовсім трохи.
Не думайте про танці.
Подумайте про щось приємне.
Або когось, хто вам подобається.
Так, хтось спав на думку.
Жінка?
Так, може.
Я відірву цей ґудзик, Касаресе. Розстібніть.
Треба діяти, ризикувати.
Інакше буде пізно. Ходімо, я допоможу вам розслабитися.
- Ось, лягайте... - Ні.
- Пані! - Так.
Ні. Давайте, не бійтеся.
Пані?
- Вибачте. - Що вам потрібно, пане?
Можна в туалет?
- Так, туди. - Дякую.
О! Касаресе!
- Теж у туалет? - Ні. Я шукав свого напарника.
Ви голодний? Ходімо на кухню.
- Я принесу вам тацю. - Звісно.
Давайте, Касаресе. Беріть піджак.
- Куди ви йдете? - Бігом. Тсс!
Якщо ви йдете, ви маєте їм сказати.
Тсс! Я вже сказала. Не хвилюйтеся!
- Ви пили. - Лише ковточок.
Як давно ви кермували?
Я не знаю.
Краще ви поїдете?
Марто, ви не думали домовитися з доньками?
Ні.
Привіт.
Марто!
Королева борделю!
Марто! Марта, яку я обожнюю.
Марта тут.
Ось Марта!
- Давай! - Наша найсексуальніша!
Її звати Марта!
Касаресе, не відставайте!
Гаразд, подивимося, як ви тут. Чим ви тут займаєтеся?
Уся конструкція...
І ви можете так працювати?
Привіт.
- Привіт. - Привіт!
Про що цей твір?
А як ти думаєш?
Це не... Я не знаю.
Схоже, це субреалізм, так?
Може бути й таке.
Можливо.
Далі?
Це може бути Далі.
Можливо.
Розсмішив.
Перепрошую.
Марто!
Вибачте.
Восьма стаття каже: «Госпіталізована людина може бути...
Гей!
- Ти... - Що ти робиш?
- Ти дружиш з... - Де Марта?
- Я її загубив. Ти знаєш... - Приєднаєшся?
- Так, ходи. - Ні.
Я постою. Дякую.
Спокій — це форма руху.
Так, Піна Бауш це сказала?
Ні, Айседора Дункан, правильно?
- Ні, я пас. - Ходімо з нами.
- Давай. - Дай мені це.
Ходи.
Ні, ходи сюди.
- Гаразд. - Обережно.
Чуваче, обережно! Це експерт.
- Спирайся на руки. - Обережно.
Молодець.
Розслабся.
Так, дякую.
Дякую.
Привіт.
- Хочеш? - Дякую.
А що зі стегнами?
Ні, треба змастити осі.
Візьми, тобі піде на користь.
Що це?
Дуже приємний і розслаблюючий любовний наркотик.
Ясно, але що це?
Любовний наркотик.
Якщо я візьму, я хотів би знати, що це таке.
Дякую.
- Не бери, якщо не хочеш. - Усе гаразд. Я візьму.
Дякую.
Ні, я кажу навпаки.
Звуження питання до того, чи справді Марта божевільна,
зводить її існування до звичайного діагнозу,
на який можуть вплинути ваші моральні упередження
і бажання її госпіталізувати.
- Бо вона стара і трохи розпусна. - Я не хочу її госпіталізувати.
Їй не можна бути старою і трохи розпусною?
Звісно.
- Не можна? Можна. - Ні, так. Можна.
Якщо хтось запитає мене
протилежну думку до твоїх слів, це вона і є.
Це якраз протилежність.
- Зворотна ідея. - Ясно.
Якщо перевернеш, отримаєш точне значення.
Так.
- І в якій якості ти сьогодні тут? - Перепрошую?
Він питає, нащо ти прийшов.
Ти прийшов як компаньйон, слідчий, експерт?
Ні, я прийшов не як слідчий.
Раз ти згадав про це — ні.
Ви знаєте, що Далі зник з дому Марти?
Я згадую про це, бо, може, ви щось знаєте,
адже проводили там багато часу.
Якби я мав щось вкрасти з дому Мартіти,
це був би не Далі, любчику.
- Так. - Я б вкрав Фольїно.
Я б вкрав її колекцію Верхеса Ріша.
Але Далі мене анітрохи не зворушує.
Марта не бідна й беззахисна маленька старенька.
Для цього й існує верхня скоринка.
Перепрошую?
Багатії.
Це ефект просочування.
Коли гроші накопичуються, вони наче вода.
На планеті є певна кількість води, що циркулює, випаровується, конденсується.
Коли гроші накопичуються, їх вилучають з обігу.
- Це як застояна, гнила вода. - Яка краса.
Сідай.
Коли хтось із купою грошей інвестує в мистецтво,
гроші випаровуються, так?
Але вони створюють хмари, що приносять дощ,
що впадає в річки й переповнює їхні русла, інші річки й моря,
що генерує більше конденсату й пари.
І це цикл.
Гроші, що стікають у мистецтво, — це лише крихта справедливості.
І в кінці цього циклу всі ці гроші повертаються обраним.
- Чудово, що Марта... - Чудово.
...одна з небагатьох обраних. Її грошовий цикл віртуозний.
Чудово. Мистецтво створює хмари, розумієш?
І якщо вони не полагодять дах якомога швидше,
дощ, спровокований хмарами,
загрожує мистецтву.
Мистецтво, любий. Мистецтво.
- Яка роль держави? - Регулювання русла цих річок.
Як гідравлічна дамба.
- Навіть якщо Марта цього не знає. - Що?
Навіть якщо Марта цього не знає.
Марта все знає.
- Тому вона з нами. - Ти багато пітнієш?
Так, думаю.
Усе гаразд?
Так.
Перепрошую.
ЖИТТЯ СИЛЬНІШЕ ЗА ЦЕ
Касаресе.
Де ви були?
Марто, я вас шукав.
Так... Я дещо прийняв. Мені не дуже добре.
Я ж казала нічого йому не давати.
Вибач.
Мабуть, щось сильне. Ти багато пітнієш.
Досить сильне... Ви знаєте наслідки?
Я їх не приймаю, Касаресе. Мені вже за 80. Хочете, щоб я померла?
Що? Я можу померти?
Не думаю.
Я відчуваю задишку чи...
Ходімо.
Я відчуваю, ніби я...
Марто!
Привіт, Ґабі.
- Хуане. - Я...
- Мені варто випити води, так? - Ні.
- Так? - Ідіть.
Як справи? Знову ти.
- Знову вдягнув? Зніми. - Так.
- Це? - Чому б тобі не зняти це?
- Га? Чекай. - Чому б тобі не зняти це?
- Так, ні. Але де я можу... - Ось, дивись.
Залиш там.
Я залишу його тут, а коли будеш іти, поверну.
Я можу забути.
Поміняймося футболками, що скажеш?
Ти віддаси мені свою, а я тобі свою. Моя тобі пасуватиме.
Ходімо зі мною.
Зачекай...
Готово.
Твої окуляри...
Що це?
- Га? Це. - Що це? Це...
Хай там полежить.
Алло?
Хвилинку.
Хлопче!
До тебе жінка.
Я молодша дочка Марти Гоффман. Можна зайти?
Авжеж.
Похмілля?
Що? Ні.
У вас усе гаразд?
Га? Так.
Кажіть.
Тут дуже цінна скульптура.
- Піна Бауш? - Що?
- Тобто Далі. - Так.
У кого він був?
У мене.
Це був запобіжний захід.
Моя мати роздавала цінні речі,
а це найдорожче.
Ви ж розумієте.
Моя сестра не знає, тож тримайте це в секреті.
Вона... Моя сестра...
Вона особлива.
Я не сказала їй тоді, тож не треба, щоб вона дізналася зараз.
Це виходить за рамки мого обов'язку як експерта.
Це не єдина річ поза вашим обов'язком.
Моя мати повернулася додому вранці.
Чому ви думаєте, що я...
Делія хвилювалася і подзвонила мені, тож я поїхала й усе дізналася.
Налийте собі.
- Хочете? - Ні.
Я хочу, щоб ви поїхали до мами
і повернули це назад без коментарів.
Кажуть, ви надійний.
Повірте мені.
Так буде краще.
- Вибачте, ми їдемо в інше місце. - Куди?
Поверніть тут. Ми їдемо до суду.
Гей! У мене скани.
Скани? Чудово, дай мені хвилину. Ти геній.
Перепрошую.
Ходив по магазинах?
Так.
Стару знайшли посеред міста.
Вона розгублено блукала посеред ночі.
Катастрофа.
Ви припускаєте, що я частково винен?
Ґрасіело!
Ґрасіела вийшла на хвилинку.
- Допоможи це програти. - Звісно.
- Теж у туалет? - Ні...
Дякую, люба.
Ви голодний? Ходімо на кухню. Я принесу вам тацю.
Давайте, Касаресе. Беріть піджак.
- Куди ви йдете? - Бігом. Тсс!
Якщо ви йдете, ви маєте їм сказати.
- Тсс! Я вже сказала. Не хвилюйтеся! - Так. Запис законний?
Це інша справа. Розберемося пізніше.
Розберімося з цим.
Так, я...
Я трохи просунувся зі звітом.
Ні, мені ще треба...
- Це... - Там написано чи ні?
Що написано?
У неї всі вдома чи ні.
Ні, саме над цим я працюю. Ось у чому справа.
- Треба зібрати... - Заповни звіт негайно.
Підпиши.
І принеси, поки в дами не стався наступний епізод
і наша проблема не стала ще більшою.
- Ця ручка... - Що?
З університету Винантс.
Так? Оце так дивина.
Давай, підписуй.
- Вам її хтось дав? - Звідки мені знати? Яке тобі діло?
Я розслідую. Я маю зібрати докази.
Або підписуєш, або йдеш, Касаресе.
Нема чого розслідувати.
Мені потрібен підписаний звіт.
Так, це мій батько. Це терміново.
Я повернуся і з усім розберуся, добре?
Не ускладнюй собі життя.
- Дякую. - Спрацювало?
Так. Я сказав, що це мій батько.
Чудово. Ротман чекає на нас.
- Психіатриня Марти? - Так.
Я взяв ручку Болоньї. У нього така сама, як у Нарвахи, з Університету Винантс.
Так, мені здається, ніби їх усюди продають.
- Думаю, у мене навіть є. - Мені це здається дивним.
Ця атрофія лобової частки
може спричинити зміни в пам'яті та судженнях Марти.
Але це також може бути показник похилого віку, звісно ж.
Отже, доказів недостатньо.
Доказів?
Говорите, як детектив.
Ні, я кажу, що ці скани
не є показником лобово-скроневої деменції.
Це вже простір для дискусій.
Звісно, але що ви думаєте?
На відміну від своїх дочок, Марта завжди поводилася ексцентрично,
а ексцентричність не є ознакою деменції.
Саме це я і мав на увазі.
Гадаю, ви вже зайняли позицію.
Хочете почути, що Марта здорова.
Можу сказати, що ці дослідження не є вирішальними
для діагностики лобово-скроневої деменції.
Якщо дослідження не вирішальні, тоді ваш звіт буде вирішальним, так?
- Так. - Як довго ви її лікували?
- Більше десяти років. - І більше її не бачили?
Ні, відколи її дочки прийшли до мене,
а я відмовилася підписувати її госпіталізацію,
я втратила зв'язок з Мартою.
Гаразд. Якщо до цього дійде справа, ви зможете свідчити в суді?
Так, звичайно.
Але якщо я можу цього уникнути, я була би вдячна.
Дякую.
Бувайте.
Добре. Здається, я майже закінчив.
Майже?
Вам уже треба здати звіт, хіба ні?
Так, я готовий.
Ти дуже допомогла.
Дякую.
Ти мене здивувала.
Сподіваюся, у нас буде більше справ.
- Можна тебе поцілувати? - Що?
- Поцілувати. - Ні!
- Вибач. Ні, вибач. - Вибач.
- Підняв? - Так, не...
Вибач.
Ні, мені дуже шкода. Вибач.
- Ні, я... - Я неправильно зрозумів.
Вибач. Я думав, це витає в повітрі.
Певно, я дала привід...
Ні. Ти не давала ніяких приводів.
Просто я з деким зустрічаюся.
Ні, ти не маєш виправдовуватися.
Просто я думаю, що ви цікавий.
- До мене можна на «ти». - Гаразд.
І ми щойно офіційно визнали стосунки, і...
Ясно.
Я спізнився.
Ви мене здивували. Ти мене здивував.
Я не думала, що...
Так, я не спонтанний.
Якщо ваші стосунки закінчаться...
Поки що ні.
Ім'я?
- Леандро Касарес. - Леандро Касарес.
- Ви не можете зайти. - Що?
Пробачте, вас немає в списку.
- Дивно. Я скажу Делії... - Вибачте, але це неможливо.
Хочу подивитися, як у неї справи. Ви новенькі. У вас є дозвіл?
Нас прислав суд.
- Привіт, Деліє. - Вітаю.
Хочу поговорити з пані.
Мене не пускають. Скажете їй, що я тут?
- Пане, ідіть. - Звісно.
Скажіть їй, що в мене є докази. Вона зрозуміє.
Будь ласка, пане.
Я експерт. Я тут, щоб оцінити пані.
Я ще не закінчив.
Не знаю, що відбувається, але зачекайте.
Дайте їй, будь ласка.
Скажіть їй, що його не вкрали. Обережно.
Так, я знаю про це.
Так, гадаю, це можна склеїти.
Так, сер.
Тепер, пане, будь ласка.
Так, я майже закінчив.
І скажіть їй, що вона мала рацію. Її прослуховують.
- Пане, ідіть. - Касаресе!
Не хвилюйтеся.
Не хвилюйтеся, Касаресе. Усе гаразд.
Будь ласка, сер.
- Гаразд, усе гаразд. Так. - Гаразд.
Бувайте, Касаресе.
Ходімо.
Теж не спиться?
Ні.
Закон номер 22914.
Стаття шоста:
«Про будь-яку госпіталізацію директор закладу має
негайно повідомити родичів госпіталізованої особи
або інших призначених осіб».
Скільки їх?
Стаття 8 каже...
Скільки там?
Кілька божевільних, але вони блокують вулицю.
Мені потрібна допомога.
Чекай на мене. Я йду туди.
Я йду з тобою.
Стаття 13 каже: «Про повне або часткове невиконання
обов'язків, накладених цим законом
на адміністраторів закладів догляду,
необхідно повідомити владу
з метою дотримання політики...»
Я скажу, коли треба мене прикрити.
«І, де це доречно, до відповідного органа судової
та кримінальної юстиції».
Сюди не можна.
- Викличте директора. - У мене тут пацієнти. Будь ласка.
- Ми все записуємо. - Скажи своє ім'я.
Вас попередили. Відпустіть Марту Гоффман.
Якщо її не звільнять протягом 24 годин,
ці зображення будуть в усіх ЗМІ.
Вас попередили.
Хто вони?
Мої друзі.
Твої друзі забагато знають.
- Вони мають бути обережними. - Назад у кімнати.
Піти з тобою?
Звільніть Марту!
ІНСТИТУТ ПСИХІАТРІЇ
Звільніть Марту!
Ой-ой!
Ось так. Принести люстерочко?
Мені 83 роки. Розмовляй зі мною нормально.
Так, вибач. Я принесу дзеркало.
Як я виглядаю?
Я не знаю.
Як?
Нормально.
Я заходжу, Марто.
Вона має бути в кімнаті 15.
Так, здається, вона з Хуліо.
Такі стосунки між пацієнтами не дозволені.
Не хвилюйтеся.
Збирайте свої речі.
Ми вас звільнимо.
- Це для тебе. - Ні, Марто.
Так. Тобі личить, ось так.
Для Ване... Вона танцівниця.
Для Ване. Авжеж. Я віддам їй.
Бувай, люба.
Радий тебе бачити.
Привіт, люба! Як справи, люба?
- Ходімо! - Ти хочеш щось сказати, Марто?
Усі готові?
Висячі члени, поля членів, яйця чекають,
стиснуті члени в спідній білизні.
Шланги, фалоси, м'ясні палички,
ковбої з одним яєчком.
Веселий танець кінців у гримерках.
Пісуари, крематорії, булочки, кров'яні сосиски.
Затиснуті презервативи, 862 членів на квадратний метр.
В'ялі мормонські мормони і мільйони маленьких в'юнків.
Пеніс за пенісом. Великі чорні члени з запахом троянд.
Чао, люба.
Відпочинь.
Добрий вечір!
- Пані. - Повідомте моїм донькам, що я повернулася.
Алло?
Деліє, можете спуститися? Ми тут.
Усе гаразд, пані?
Можете мене обійняти?
- Ми тут. - Так, пані.
Твоя штука пищить.
Малий.
«14:00, суд, слухання, підтвердь».
Тебе зняли зі справи?
Це тому, що ти вовтузився.
Ми спізнюємося. Що ти хотіла нам сказати?
Умова.
Так. Скажіть, що вам шкода за 27 ночей, які я провела під замком.
Слухай, мамо...
Це все, що я хочу почути.
Вибач, мамо, якщо щось...
Хочу почути лише це.
Скажіть «вибач» без виправдань чи аргументів.
Давай, Ольго, ти зможеш.
Вибач.
Міріам?
Як скажеш, мамо.
Що? Я не зрозуміла.
Ти ж мене чула.
Що?
Вибач нам.
- Вона вже вибачилася. Говори за себе. - Припини.
- Гаразд, тоді угода скасовується. - Вибач!
Я просто прошу відсортувати файли за алфавітом. Не хронологічно.
- Касаресе. - Привіт.
Тебе чекають у конференцзалі.
Потім розберемося з твоїм відстороненням.
- Гаразд. - Щасти.
Дякую.
- Усе гаразд? - Так.
«Суд проведе медіаційне слухання
за погодженням сторін, залучених до судової справи,
щодо божевілля Марти Гоффман.
Процес було розпочато Міріам і Ольгою Гоффман.
Оцінку, призначеного судом судмедексперта Леандро Ґабріеля Касареса,
не буде взято до уваги на прохання захисту,
оскільки неупередженість експерта було скомпрометовано в процесі.
Перевірку діагнозу лобово-скроневої деменції,
проведену Орландо Нарвахою,
вважатимуть недоказовою,
що привело до процесу медіації між сторонами.
Якщо угоду буде підписано, Міріам Гоффман і Ольга Гоффман
згодні призупинити запит за госпіталізацію Марти Гоффман
до психіатричного закладу.
Однак вони стверджують, що Марта Гоффман
не в стані жити автономно.
Тому встановлено наступні умови.
Відсьогодні Марта Гоффман не може продавати чи закладати активи...»
Вибачте.
«Не може купувати нерухомість, вступати в партнерства або підписувати контракти.
Їй не можна брати шлюб або залишати країну.
Для будь-якої з вищезазначених дій
Марті Гоффман знадобиться згода дочок
або їхніх призначених представників.
Її майно буде під контролем опікуна,
якого призначить пані Марта Гоффман
за згодою її дочок».
Перейдімо до опікуна мого маєтку.
Так, ми домовилися, що це буде експерт пан Касарес.
Якщо немає заперечень, якщо пан Касарес погодиться,
його буде призначено опікуном маєтку пані Гоффман.
Касаресе?
Гадаю, я не маю вирішувати зараз.
Можна спробувати три місяці до...
- Три місяці? - Марто.
Хвилинку. Перепрошую.
Що це було?
- Зроби це, Касаресе. - Марто?
- Я позичу його на хвилинку. Ходімо. - Хвилинку.
Як я вже казав...
Скільки в тебе пацієнтів?
Кілька.
Кілька? Скільки?
Два, але один з них... то є, то нема.
Марто!
Що це було?
Я вела переговори, як ви і пропонували.
Я пропонував?
Так, гадаю, то були ви.
Але мушу вас попередити, Марто,
що я не можу впоратися з власним домом і власним життям.
Це не так і складно.
Тільки доповідати про витрати, які припадають мені до душі.
Так. Однак...
Я не знаю, чи ця робота... Як це сказати? Дуже стабільна.
Але ви матимете хорошу зарплату.
Так. Ні, дякую.
Як мені висловитися?
Не знаю, як довго працюватиму.
Так. Ви кажете, що я можу померти будь-якої миті.
Ні, це не те, що я кажу.
Щоб ви знали, я планую прожити ще багато років.
Так, звичайно. Я теж, але ніколи не знаєш.
Ваша правда. Будь-якої миті піаніно може впасти нам на голову.
Але ми знайдемо рішення.
Слухайте, у мене є скульптура, яку я можу дати вам під заставу.
У неї зламана рука, але вона однак дуже цінна.
Провести вас?
Ні, я і сама впораюся.
Я знаю. Хочу пихато пройтися під руку з вами.
Гаразд.
Не тягніть з цим, Касаресе.
Гаразд.
РОКИ ПО ТОМУ
В АРГЕНТИНІ ПРИЙНЯЛИ НОВИЙ ЗАКОН ПРО ПСИХІЧНЕ ЗДОРОВ'Я.
ВІН ЗАБОРОНЯЄ НЕДОБРОВІЛЬНУ ГОСПІТАЛІЗАЦІЮ
І ГАРАНТУЄ ПАЦІЄНТАМ КОНТАКТ ІЗ БЛИЗЬКИМИ.
МАРТА ДОЖИЛА ДО 104 РОКІВ,
НАСОЛОДЖУЮЧИСЬ ПОВНОЮ СВОБОДОЮ.
Переклад субтитрів: Тетяна Лаховська