Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Štěstí je přímo tady.
400 schodů na věž kostela našeho Spasitele bez kalhotek a s Emilem.
Ježíši, já tě miluju!
A zrovna mi řekl, že mě miluje.
Všichni v to doufají, všichni v to doufají,
že nezůstanou opuštění.
Samotní.
Kdykoli mě potřebuješ,
jsem tu pro tebe.
Myslím, že většina z nás touží po tom být součástí života jiných lidí.
K někomu patřit.
Mít někoho i ve špatných časech.
Když se všechno pokazí.
HLAD PO CITECH
MIA BERGOVÁ
Emil a já jsme se málem nepoznali.
Ani jsem si ho na poprvé nevšimla,
- Blahopřeji ke knize. - Díky.
- Jsme velcí fanoušci. - Vážně?
Přivedla ho moje nejlepší kamarádka Gro.
- Ahoj, Gro! - Pro tebe.
- Moje oblíbené. - Gratuluju.
Díky, drahá.
Moc gratuluju. Jen na chvilku odběhnu.
- Musím nabít auto. - Je nabité.
Chci to vyzkoušet. Koupili jsme si Teslu.
- Jasně. - Díky.
Mio, tohle je Emil, soused nad námi.
Ahoj, Mia.
- Gratuluju. - Díky.
Emil se potřeboval vyvětrat. Je rozvedený. Chybí ti vitamín D, že jo?
Přesně tak. Už skoro dostávám kurděje.
- Kurděje? - Jo, je to zvláštní staré slovo.
Přesně takový mi připadal. Zvláštní a starý.
Milá Mio, je to tady. Tour de Force.
Příběh o Rebecce a jejím boji s láskou.
Bylo mi potěšením dělat ti redaktorku a je mi ctí, že jsi mou kamarádkou.
Pojď sem.
Musíš.
„Rebecca věděla, jak být zamilovaná.“
„Uměla být snem, fantazií,
ale nevěděla, jak být něčí přítelkyní.“
„Opět se zamilovala do nezralého muže, který se nechtěl vázat.“
„Nemusel nic říkat. Slyšela, jak přemýšlí.“
„Nech mě utéct od té beznadějné emocionální zoufalkyně.“
„Takže zpátky do sedla, Rebecco. Swajp, swajp, swajp.“
- Ne, ne, ne. - To je ta skladba od Tessy.
Už zase?
- No tak! - Počkej.
Emila jsem si nevšimla.
Zajímal mě tenhle kluk.
Nechceš jít se mnou domů a poslouchat červené…
teda poslouchat hudbu a pít červené?
Musím zítra do školy.
- Ty jsi na vysoké? - Ne, chodím na gympl.
Jo, jsem v sextě.
Gymnázium Rysensteen.
Tak jo. Probuď se a přivoň si ke kávě.
To by možná řekl někdo jiný, ne já.
Ani náhodou.
Kdyby na tom Gro netrvala, ojížděla bych dodnes náctileté na záchodech.
Jdi s ním proboha na kafe, Mio!
Je milý, slušný a je tebou fascinovaný.
- Kde je háček? - Žádný háček.
Nebylo by fajn zkusit to pro změnu s dospělákem?
A neříkej, že je moc starý.
Jste stejně staří, Mio.
- Tak jsem se stal archeologem. - Vážně? Archeolog? Hustý.
Takže lítáš do Egypta kopat malou lžičkou?
Ne, to nedělám.
Dělám s počítačovými brýlemi a tabulkami v nové glyptotéce Carlsbergu.
Jsem ředitel výstav.
- Četl jsem tvou knihu. - Vážně?
- Jo. - To musíš být rychlý čtenář.
Nevím, mám spoustu času, když nemám děti…
Ale ne! Má děti!
- Gro se nezmínila, že mám děti, co? - Ne.
- Ne. Ale to je… - Dobře.
Neboj. Nezačnu ti ukazovat fotky.
- No… - Tohle místo jsem měla na mysli.
Dobře. To je pěkné místo.
Když píšeš, vycházíš u Rebeccy z vlastních zkušeností?
Vypůjčuju si ze svého života, pak si domýšlím
- a vyjde z toho něco nového. - To zní fajn.
- Nejsem na Instagramu, mám rád soukromí. - Dobře.
Do prdele.
- Co? - No…
- Můžu… - Co se děje?
- Můžu se tu na chvilku schovat? - Asi jo…
Ten kluk s kolem, chodili jsme spolu šest měsíců.
Dobře.
Je nebezpečný, nebo něco?
Myslím, že si tě všiml.
Zastavil se.
- Zdravím. - Zdravím.
Vyřiďte té ženě, že chci zpátky své album Prince.
Ahoj, Jeppe.
Jasně, omlouvám se za to album. Pošlu ti ho.
To je všechno?
- Co dalšího bys chtěl slyšet? - „Promiň, že jsem tě jen tak opustila?“
- Hodně štěstí. - Nech toho, Jeppe!
- Díky. - Říkala jsem, že ti to album vrátím.
- Zapomeň na to. Mám Spotify. - Ale…
Ach jo…
- Promiň, žes to musel vidět. - Bylo to super.
Mám talent na vybírání idiotů.
- Mám ho zmlátit? - Ano.
- Tak jo, jdu na to. - Ne…
Každopádně jsem chtěl říct že tvá kniha je opravdu vtipná.
Jo. A líbí se mi, jak nabouráváš konstrukty.
Líbí se mi tvůj vtipný přístup.
Zopakuj to.
- Co? - Konstrukty.
Konstrukty.
Tvá pusa vypadá sexy, když říká „konstrukty“.
To slýchám často.
Proto to nenápadně používám.
Konstrukty.
Byl milý, inteligentní a dospělý, ale stejně bych se ho zbavila.
- Má dvě děti. - Aha.
Není to až moc usazený? Je to v pohodě?
Ale pak jsem viděla bratra s přítelem, kteří mají skutečný vztah.
No a co, že má děti?
- Lidi mají děti. - Jo.
Tak co má být?
My ne, ale lidi mají děti, Mio.
- Nejspíš jsme úplně jiní. - To my taky.
Trvalo mi tři roky, než jsem pochopil jeho humor.
„Aha, teď jsi ironický, ne bezohledný.“
To je fajn, že si to myslíš.
Ale pro jednou je to někdo, s kým si rádi dáme sklenku červeného.
- Vzpomínáš na toho vola z obchodky? - Ne! Ten chodil na ZUŠku!
- Jak hrál v kapele a měl komplexy z táty? - A pozvracel mi celý kelim.
A vypil to drahé Barolo, co jsem dostal z ministerstva.
- Stačí. - Bylo drahé.
Fuj! A šoustali jste na záchodě!
- Cože? - Promiň!
- Neříkej mu to! To nedá! - Cože? To chci slyšet.
Všechny ručníky jsem dal na vyvářku.
- Dobře, fajn. - Neboj.
- Mělo to být tajemství. - Chápu.
- Najdu si mladšího. - Ne…
- Na mladšího. - Ne!
- Byla jsem ironická. - Dobře. Na zdraví.
A tak se ze mě stala konečně třicátnice
a rozhodla jsem se dát „zvláštnímu a starému“ šanci.
Co to děláš?
- Nepoznáš to? Je to ubrousková květina. - Pěkná.
- Děkuju. - Kde ses to naučil?
Chodil jsem na kurz origami.
Tři měsíce v Kjótu.
- Cože? - Kecám, naučil jsem se to z YouTube.
- Ty jsi praštěný. - Nemyslím si.
Hezky se směješ.
Díky.
Pro tebe.
- Děkuju. - Není zač.
No jasně!
Ne!
Sakra! Ne! Jsi úžasná!
Nepřestávej.
Promiň, musím to vzít. To je Katrinino vyzvánění.
- Cože? - Může to být důležité. Jen to…
Ahoj, co se děje?
Teď?
Dobře, čau.
Jdou nahoru.
- Cože? Kdo? - Felix a Selma.
Jsem do tebe fakt blázen,
ale myslím, že je ještě brzo, aby tě poznali.
- Myslím, že… - Ano, jistě.
- Mohli bychom… - Jasně…
- Co ještě? - Kalhoty.
Tady jsou.
- Au. - Sakra.
Jo, ne! Schody z kuchyně.
Tati!
Tati?
Tak jo.
- Měli jste fajn den? - Mám holuba.
Na prstě? Skvělý. Běžte si umýt ruce, přinesu vám limonádu.
- Ale, tati? - Jo?
Selma tvrdí, že Bror je jméno. To kecá, ne?
Ano. Pozor na jazyk. Søs je taky jméno. Znamená to sestra, Felixi.
- Jo… - To je pro tebe.
To je divný.
- Tati, čí je to kartáček? - Jo, čí je to kartáček?
Dobrá otázka.
No, je jedné ženy. Jmenuje se Mia. Miin kartáček.
A proč si ho nevzala, když šla domů?
Taky dobrá otázka.
- Tati, ty se usmíváš. - Ano!
- Jsi divný. - Jo, jsem trochu divný.
Mia mi totiž dělá velkou radost.
Mimochodem, poprala se s vámi máma?
Nebo to musím pokaždé dělat já?
Ne.
Nerozčiluj se, jo? Už podle čichu poznám, že si v dTestu vedla nejlépe.
- Když to čtu… - Ahoj!
- Ahoj. - Ahoj.
- Haló? - To je milé.
- Jdeš zadním vchodem? - Čau.
- Čau.
- Jo… - Dobré ráno.
- Jdeš seshora, ty couro?
- Jo, jdu. - Dáš si kafe?
- Ano, prosím. - Díky.
- Tak povídej. - Je čím dál milejší.
- Říkala jsem ti to. - A sex je fakt dobrej.
- Aleluja, sestro. - To mě nepřekvapuje.
V téhle budově jsou samí fuckboyové.
- Neříkej před Vesterem fuckboy. - Proč ne?
Je jako my.
Nemám pravdu?
- Jsi malý fuckboy? - Přestaň!
- Umíš říct fuckboy? - Neumí!
- Fuckboy. - Jo!
Už stačilo.
Takže budeš bonusová máma?
- Nevlastní máma. - Klid.
Máma na střídačku se říká?
- Já nevím. - No.
Nejdřív je musím poznat a pak se asi uvidí.
Bože!
To je šílený!
Takže buď ta zlá macecha, nebo milá chůva, že?
Je to tvá volba.
Těžké stereotypy.
Jo, ale pak se určitě rozhodnu pro tu milou chůvu.
Dobrodinka, co zpívá s dětmi.
- Z toho filmu. - Za zvuků hudby?
- Ne, ta s tím deštníkem a taškou. - Jasně! Mary Poppinsová.
Jo! Mary Poppinsová! To jsem já.
Všichni ji mají rádi.
Mohla by z toho být kniha?
Bonusová máma, kterou mají všichni rádi?
Je to šťavnaté. A spousta lidí tohle žije, ne?
Tvoje, moje, naše děti.
Velké publikum.
Rikke!
Ani jsem se s nimi neseznámila, a ty už to prodáváš.
- Je to příliš? - Ne.
Jsi nervózní?
- Pojď. - Nemůžu se dočkat.
Já taky.
Bohužel se schovávají, takže nevím, kde jsou.
Ajaj.
- Jo. - To je škoda.
Jo, je.
Přinesla jsem totiž obří čokoládové tyčinky.
Felixi, obří čokoládové tyčinky! Otevři!
Ahoj, vy dva.
Tohle je Mia.
Těšila jsem se, až vás poznám.
Tyhle jsou pro vás.
Nevzpomínám si, jestli vůbec máte rádi čokoládu.
Máme, tati.
Ukážete mi váš pokoj?
Umím žonglovat se třemi míčky.
- Vážně? Cože? - Jako klaun.
- Opravdu? - Můžu si zkusit tvoje boty?
Jasně. Myslím, že ti budou slušet.
Náš pokoj je tady. Táta chtěl, ať si pouklízíme.
Sluší ti.
Měj se, Mio.
Ahoj.
- Mějte se. - Čekejte dole, hned jdu.
Šlo to jak po másle.
Hned jsem zpět.
- Jmenuje se Mia. - To je hezké jméno.
Můžu se tě na něco zeptat?
Rozhodl ses nemít další děti, nebo…
Ne.
- Dobře. - Myslím, že ne.
Proč?
Jen že bych jednou ráda měla dítě.
S tebou.
To rád slyším.
Zapracujeme na tom?
O DEVĚT MĚSÍCŮ POZDĚJI
- Chceš zaplést vlasy? - Svědí mě punčocháče!
Tak na to nemysli.
Felixi, máš sbaleno? Musíme vyrazit.
- Jaký je den? - Je středa.
- Středa? - Jo.
Kurva! A co jeho cvičební úbor? Není podle mě vypraný. Sakra!
Felixi, dej mi mobil.
Díky. Běž si sbalit tašku.
Proč věcem na tělocvik říká cvičební úbor?
Protože jsme staří. Za starých časů to byl cvičební úbor.
Tati!
- Zlato, našla jsi to? - Ano.
- Tak to přines. - Jo.
Kurva.
- Honem, tati! - Už jdu. Jen vezmu ty…
Tak…
Měli bychom vyhledat pomoc.
Jo, uděláme to.
V pořádku?
Bojím se, že problémem jsem já.
Emil už dvě děti má, takže víme, že problémy nemá.
Proto jsme měli radost, že jste nás vzali. Na veřejných klinikách se čeká dlouho.
- Víte co? - Ne.
Všechno vypadá v pořádku.
- Vážně? - Ano, vážně.
Takže se můžete obléct.
Děkuju.
Ano.
No teda.
Máte to tu velké.
- Pardon, že nám chyběla židle. - To nic.
Už jsme vlastně hotoví.
- Dobře. - Ano.
- Tak co? - Všechno vypadá v pořádku.
- Ano. Všechno je v pořádku. - Skvěle.
Mio, nahrála jsem vám pár receptů na server.
Budete brát prášky na dozrání vajíček.
Budete muset na ultrazvuk, abychom zjistili,
kdy začít s Ovitrellem na vyvolání ovulace.
Dobře.
Po 36 hodinách vás oplodníme Emilovým spermatem.
A pak budete potřebovat čípky na posílení cervikálního hlenu.
Dobře? To je vše.
- Skvěle! - Jo…
- To bude dobré, nebojte. - Jo.
- Nemůžeme se dočkat. - Jo…
Je obří slunce, které svítí na celou rodinu.
Je mesiášem, který šíří světlo a radost mezi všechny kolem.
Je to spasitelka. Bonusová máma seslaná shora.
Stará se o dvě děti.
Dvě děti, které jsem neporodila…
Miluji je. Ale neporodila jsem je…
BONUSOVÁ MÁMA – KOMEDIE
Zlato?
Emile?
Emile.
Emile, zlato. Usnul jsi.
Pojď.
Jo, promiň.
Nechápu, proč ti jejich uspání trvá každý večer tak dlouho.
Ne.
Řekli 36 hodin před.
- Zlato, 35 nebo 36, není to jedno? - Jak to mám vědět?
Pravda.
Takže tohle by se mělo otočit… Počkat…
Aha, takhle.
- Ano. - Až na…
Dvě stě padesát. Jejda. To není dobré.
Je tam vzduchová bublina. Není to nebezpečné?
Sestra to vysvětlovala, nevzpomínáš si?
- Má tam být? - Já nevím.
- Není nebezpečná, když je malá. - Dobře, je malá.
- Ano. Prostě to udělej. - Jasně. Dobře.
Dobře.
- Raz, dva, tři, čtyři, pět. - Raz, dva, tři, čtyři, pět.
Hotovo!
Nebolelo to?
Ne, nebylo to tak zlé.
Jseš hustá!
Počkej, něco mě napadlo.
Bude to na tvůj ohňostroj stačit?
Můžete dolů.
- Dobře. Ale… - Posaďte se.
Nevyteče to?
- Nebojte, posaďte se. - Dobře.
Děkuju.
Prosím.
- Aha. - Ahoj.
- Teď jsem musel až do druhého patra. - Už jsme provedli inseminaci.
- V pořádku? - Ano.
Výborně, takže sperma je tam.
- Jak to šlo? - Zatím těžko říct.
Snad to takhle bude stačit. Vzorek spermatu nebyl špatný.
- Co to znamená? - Obsahoval devět milionů spermií.
- Dobře. - Skvěle.
Průměr je 15 milionů.
Aha. Už mám dvě děti.
Ale kvalita mužského spermatu se může s věkem zhoršovat.
- Málokdo si to uvědomuje. - Takže…
Mio, dostanete nový recept.
Zlato.
- Říkal, že devět milionů je v pohodě. - Tak to neřekl.
Emile, počkej.
Musím tu židli vrátit na své místo.
Zavři!
Zlato…
- Tohle místo je jak bludiště! - No tak.
Možná jich je jen devět milionů, ale miluju je všechny.
Dobře? A právě je do mě pustili ve správný čas.
Dobře to dopadne.
Je to tu pěkný.
Jste v pořádku?
Ano.
- Doufám, že je to se souhlasem? - Ano, rozhodně!
- Díky za optání. - Dobré vědět.
- Tak zpátky do toho! - Díky!
- Nebyla to Anne Marie Helgerová? - Myslím, že jo.
- Nemůžeš přidat? - Počkej!
Ať nespadnete. Hlavně ty, Felixi.
- Hlavně ty, Felixi. - Viggo!
Zlato?
Je mi špatně.
- To mě mrzí. - Ne, cítím nevolnost!
- Vážně? - A bolí mě prsa.
- Tyhle? - Au!
- Půjdeme tě domů rozmazlovat. - Ne!
Jo! Nesnáším tahle nucená setkání.
- Chci poznat ostatní rodiče. - Proč? Je to divný!
Pojďte dál, už pomalu začínáme.
- Jdeme! - Už jdeme.
To je Oscarova máma. Naverbuje tě do všech možných výborů, kde nechceš být.
Ale pojď.
Ty jsi kdo?
Jsem bonusová máma Selmy a Felixe.
- Jsem Oscar. - Opravdu?
Zdravím vás! Začnu tím, že je důležité, abyste neseděli se stejnými lidmi.
A ráda bych připomněla, že potřebuju dobrovolníky do halloweenského výboru.
A teď už se můžeme pustit do jídla!
Ahoj.
- Chceš čokoládové marshmallowny? - Jo!
- Stát. - Ne.
Říkala jsem, jak je důležité,
abychom si nezapomněli promluvit se všemi z rodičovské skupiny.
I děti si pak…
- Ahoj, Mia. - Sorenův táta.
Měli by se zapojit všichni.
Nemohli bychom to trochu zorganizovat?
Udělat malou tabulku?
Sundával si svetr za běhu.
- Dáš si skleničku? - Ne, díky.
Chápu.
Očekáváš?
Ještě je brzo, takže…
- Vzrušující! Gratuluju! - Díky.
- Oscarova mámo? - Ano?
- Ráda bych pomohla v tom výboru. - To je skvělé! Díky!
Už vážně potřebuju.
Už to mám.
Tady máš.
Tak jo…
Tady to je.
- Jak ses vyspala? - Ticho.
- Podlahové topení je vypnuté. - Zlato, chvilku…
Jasně, promiň.
Aha.
To nic.
Jsi v pořádku?
Jo, jasně. Teda…
- Jo. - Pojď sem.
Teď přidáváme levanduli.
A nádech.
Četla jsem, že se počet spermií u Dánů za posledních 40 let snížil na polovinu.
Nádech…
Co dělají Dánové špatně?
Chlastaj pivo s notebooky přímo na koulích.
Ne, prý se kvalita spermatu zhoršuje už v děloze.
- Takže za to můžou matky. Přirozeně! - Ticho.
Pardon.
Borovice.
Dobrá pro vaše plíce a zažívání.
Přichází horko.
Vážně, je to epidemie.
Skutečná hrozba pro lidstvo.
Ano, nebo řešení změny klimatu. Záleží na pohledu.
- Pardon. Zase jsme zapomněly. - Pamatujte, že máte být potichu.
- Jo. - Přichází horko.
Celý to stojí za hovno.
Já dostávám hormony a injekce, ale problém je v Emilově spermatu.
- To myslíte vážně? - Pardon.
Jen počítám, že sex jsme měli před 12 hodinami, ne?
Podle kliniky je nejlepší, když je sperma během ovulace v děloze neustále.
Šukáme pořád. Bolí mě péro. Včera jsme šoustali dvakrát a pak ještě večer.
Prcáme hodně.
- A dneska pro jistotu musíme znovu. - Pro jistotu? To mě teda rajcuje.
- Líbí se mi, když říkáš prasečinky. - To není vtipný, Emile. Fakt ne.
Iniciativu vyvíjím jen já. Den je skoro u konce. Co když teď ovuluju?
Není skoro u konce. Nejsou ani dvě!
- Můžeme na to skočit, jak se vrátíme. - Říkali přes den, ne odpoledne!
Přestaň. To už je moc. Jsi hysterická.
Mio?
Mio, zlato?
Zlato, zastav. Co děláš?
Proč odcházíš?
Když jsem tak hysterická, proč jsme vůbec spolu?
Zlato.
Byla to hloupá poznámka, omlouvám se.
Nejsem hysterická.
Jen se bojím,
že všechny ty obtíže, injekce a hovadiny přijdou vniveč.
Že zmeškáme ovulaci jen proto, že nás sex už unavuje.
Počet spermií se ti propadl už jen na čtyři miliony.
Svůj počet spermií si dobře pamatuju.
Štve mě, jak nám to ničí sexuální život.
Náš sexuální život mám ráda.
Teď se bojím, že už tě nebudu vzrušovat.
Pojď.
Je odřený.
Můžu něco udělat?
Tak jo.
Líbej mě na krku.
Nechceš zkusit porno?
- Porno? Ne. - Dobře. Napadlo mě, jestli to nepomůže.
Dobře, nebo…
Můžeme to zkusit.
Jo?
Nebo… Chceš to zkusit?
- Jasně. - Vážně?
Tak jo.
- Nadržená macecha. - Do toho.
Tak jo.
Kdybych tak mohla sundat tyhle punčochy.
- Můžeme to přetočit? - Jo.
Někam, kde už se něco děje.
- No teda! - Páni!
- Najdu něco jiného. - Prosím.
- Dobře. - Ó ano.
Koukáš na porno?
Ne pravidelně, ale občas na to člověk narazí.
Narazila jsi na PornTube?
Můžeš to zopakovat?
Co? PornTube?
Tvoje pusa vypadá sexy, když říká „PornTube“.
Vážně?
Počkej.
Tak jo.
Au!
Sakra.
Sakra, ty jsi sexy.
- Už budu! - Ano!
Jsi úžasná! Bože, to bolí!
Nahoru. Pomoz mi.
Tak jo.
Musíme vymyslet nový plán.
Musíme pít míň vína a jíst víc ryb.
A ty musíš přestat nosit ty těsné boxerky.
Půjdu na akupunkturu a ty bys měl taky.
Jasně. Ale mohli bychom…
Zlato, pojďme se chvilku posadit a jen…
Nech mě vyměnit ten pytel.
Dobře.
- Pomůžu ti? - Ne! A nesmíš kouřit na večírcích.
- Přestal jsem. - Nepřestal.
- Přestal… - Minulý víkend jsi kouřil, ne?
Pravda. Zlato, pomalu.
Počet spermií jde zlepšit už za tři měsíce.
- Můžeš s tím něco udělat. - Zlato…
- Co je s těma pytlema? - Promiň.
Myslel jsem, že jsou větší. Vejdou se, ale musíš to dělat pomalu.
Musím se uvolnit a tolik se nestrachovat!
Moje tělo zjevně nedokáže… Mé tělo si ukládá stres…
Zlato, trháš ty pytle.
Necháš mě to udělat? Můžu to udělat?
Běž si převléct trenky.
Jasně, jdu na to.
Tohle je kvokavá slepice. Nesedí na ničem.
Ale protože si myslí, že sedí na vejcích, žádné neklade.
Bude to takhle pokračovat donekonečna, když jim z toho nepomůžeš.
Někdy je pomůže vyléčit kbelík přes hlavu.
Kbelík? To zní hrozně.
Ne, 24 hodin a jsou vyléčené.
Kvokavá je tak divné slovo.
Simon je kvokavý. Vyslepičil Vesterovi, že se snažíme o jeho sestřičku.
- Vážně? - Jo. Ani nevím, jestli vůbec chci.
Převezmete si v dohledné době zodpovědnost za své děti?
Jasně. Najdeme klacky a uděláme si hady?
- Jo. - Jo!
Jupí! Syrové těsto a oblečení začouzené od ohně.
Gro, mají na tvém pracovišti bílé víno?
Ne, Rikke! Tohle je rodinné hřiště.
Přesně proto musíš mít nějakou skrýš.
Pozvali tě na knižní veletrh v Göteborgu. Přednes a rozhovor na pódiu.
Super! Perfektní.
Potřebuju prachy, IVF je extrémně drahé.
Díky za ten nástin.
- Líbil se ti? Nelíbil se ti. - Otázka je, jestli se líbí tobě.
To je ale otravná otázka, Rikke.
- Bojuju s tím. - Dívej, jsi v blbé fázi.
Nic nového. Stojíš za prd.
Přijít o kontrolu je vážně otrava, ale musíš to překonat.
- Řeklas, že stojím za prd. - Jo.
Fuj!
Máš pravdu.
Nevím si s tím rady, jsem úplně bez inspirace a…
Komedie o bonusové mámě.
Proč nám to přišlo jako dobrý nápad?
Není to špatný nápad.
- Nepřijde mi to jako komedie. - Proč to musí být vtipné, pokud není?
Přijde mi, že tomu chybí autentičnost.
Jsi tak otravná, když máš pravdu.
Mohla by moje chladná a moudrá redaktorka zmizet,
ať si můžu pokecat s Rikke?
- Fajn. Probereme moje narozeniny! - Jasně.
Řekni mi, co si oblečeš. Ne, ticho! Budu mít úplně snové šaty.
Jsou obdivuhodné.
BONUSOVÁ MÁMA – DRAMA!
CAMILLA, PETER DĚTI – LIVA, VILLE
Je vděčná, že měla ty děti už od začátku ráda.
Opravdu ráda. A oni měly rády ji.
Ano! To je ono!
Tati, chci ten tác na vejce.
Být s nimi bylo přirozené.
Hřejivé a příjemné.
- …zelená barva? - Cože?
- Zelená barva. - Vypotřebovali jsme ji.
Tmavě zelená? Nechceš růžovou?
Tuhle.
Baf!
Selmo, prokristapána!
- Potřebovala jsem trochu klidu. - Jen jsem ti chtěla ukázat svou masku.
Jo, ale teď ne, Selmo.
Ano, je tak skvělý!
- Co se děje? - Nechtěla to vidět.
- Co se děje? - Snažím se pracovat.
- Je tu hluk a pořád mě něco ruší. - Dobře.
Nemůžu se soustředit. Stresuje mě to.
Zkusím je utišit, ale mají právo si tady hrát.
Pokud nemáte dítě, jste pořád ještě dítě?
Co kdybychom ten test posunuli až po Rikkeiném večírku v sobotu?
- Vydržíš tak dlouho? - Jasně. Jsme šťastnější, když doufáme.
Víc si ten večírek užijeme. Potřebujeme to.
Když bude pozitivní, budeme taky šťastní.
Nesnažili jste se o dítě?
- Jo, pořád se snažíme. - Aha, jasně.
- Dneska ráno nám vyšel negativní test. - Sakra, to mě moc mrzí.
To je na prd.
- A jak se máte vy? - My? Šukáme jak králíci.
Díváme se po čtyřčlenných stanech. Je to stan pro Teslu.
Jakmile začneš hledat příslušenství pro Teslu…
Promiň.
No teda! Co musím udělat, abych měla chvilku soukromí?
Měl jsem starost.
Nemůžu se ani sama vyčůrat.
Nemůžu mít doma normální den
a přitulit se u televize, aniž by všude kolem lítaly děti,
protože všichni musíme sedět na jednom zasraným gauči!
Nemůžeme si koupit větší gauč?
Ne, protože je to v rozporu s Emilovou sofistikovanou estetikou.
- Nemáme na velký gauč místo. - Místo?
Opravdu ne.
A co já?
- Co ty? - Je ve tvém domově místo pro mě?
Pojďme domů, zlato. Co říkáš?
„Pojďme domů, zlato. Co říkáš?“
No teda.
Pojďme domů „nudný policajt Emil“.
Sýr Emil. Fuj.
Nechci jít domů.
- Dobře. - Jsem v pohodě.
- Nechceš si opláchnout obličej? - Ani náhodou!
Dobře.
Odcházíš?
- Jsi tak dětinský! - Zavolám nám taxi.
Hej!
Je nefér, že tvoje sperma fungovalo s Katrine, ale se mnou ne!
Zlato! Nemluvme o tom, když jsi opilá. Jedeme domů.
- Ne! - Přestaň.
- Ani se mnou nechceš mluvit! - Ale no tak.
Co to sakra je? Prober se!
Neříkej mi, ať se proberu!
Tak nic.
- Vezmeme tě domů. No tak. - Ne!
- Dobře… - Nechci domů!
- Proč nechceš jet domů? - Naser si!
Zlato!
Ty jsi taková osina v řiti!
Do prdele.
Kurva.
Dobré ráno.
Včera jsem se opila, co?
- Dám to jen… - Posadíš se, prosím?
Moc se za sebe stydím.
Mrzí mě to.
Jedl jsi? Můžu nám udělat toasty.
- Nebo… - Můžeme si jen promluvit o…
Jo, jasně.
Někdy mám pocit, že jsem jen takový komparz pro tvé city.
- Taky mám city. - Samozřejmě…
Týká se mě to, i když to nedávám najevo.
- Já vím, zlato. Mrzí mě, že… - Nech mě to doříct.
Tvůj hněv nás tak trochu rozděluje.
Přijde mi, že ty špatné pocity v sobě dusíš,
místo abychom si o tom promluvili, než se to vymkne kontrole.
- Může jít o děti… - Vezmi si to.
Ahoj, Katrine.
Ty jo, fakt? Všechno nejlepší ke Dni matek.
Jasně. To je pravda.
- Mám tě nahlas, je tu i Mehmet. - Ahoj.
- Ahoj.
Včera v noci se stalo něco katastrofálního s nějakým cizím chlapem.
- Cože? - S Emilem jsme se hrozně pohádali.
Byla jsem opilá a málem jsem se s kýmsi vyspala.
Dobře, Mio, říkáš málem. Došlo k penetraci, nebo ne?
Jak se vlastně jmenuješ?
Jde o to, že jsem to přerušila, dobře? Neudělala jsem to.
Stará Mia by to udělala.
- Jen jsme se líbali. - Jasně, to je úžasné, Mio.
- Musím to říct Emilovi, že jo? - Jo, bude nadšený…
Ne, mlč, Andreasi.
Mio, zhluboka se nadechni. Nedělej nic drastického.
S tím náhodným chlapem to byla opilecká chyba, ne?
Ano! Miluju Emila. Chci s ním mít dítě.
Proto si zaslouží mou upřímnost.
Ne, zlato. Neříkej mu pravdu. Nikdy!
- Poslouchej nás. - Víme, že se občas něco posere.
Musíš se s tím pocitem viny, hanby a smutku naučit žít.
Měla bych mu to říct.
Chceš jen ulevit svému špatnému svědomí.
Poslouchej mě chvíli.
Zamysli se nad tím, proč ses vrhla na někoho jiného.
Přesně!
Před čím utíkáš?
- Jak jste tak zmoudřeli? - Z našich chyb.
A já omylem přefikl Christiana z agentury.
Ale probrali jsme to na terapii, protože pamatuj si…
Pozor, citát z pekla.
„Milovat není o trvalém stavu nadšení.“ Říká Esther Perelová a znamená to…
„Zamiluj se do hloupého muže.“ Thomas Helmig.
- To bude dobrý. - Všechno se spraví.
Přesně. Říkali jsme ti, že jsme si našli jinou agenturu?
Pořád kolumbijská, ale mnohem širší výběr náhradních matek.
To je skvělé.
- Že jo? - Je to super.
Ale museli jsme navýšit hypotéku.
Řeknete mi o tom později. Držím vám palce. Musím jít.
- Myslím, že za nás má radost. - Jo.
Promiň.
Co říkáš?
- Promiň! - Ne…
Já tě neslyším.
Musíš to zopakovat.
- Co jsi říkala? - Promiň, že jsem se chovala pitomě.
- Nebyla jsi sama. - Ale já byla horší.
Máš pravdu.
Byla.
Prosím, nezlob se.
Ale…
včera, když jsem ti utekla…
Jo, můžeme se dohodnout, že už to znovu neuděláš?
Už to znovu neudělám.
Miluju tě.
Já miluju tebe.
Jako blázen.
Já tě miluju víc.
Má ti nudný policajt udělat snídani?
Můžeme si sednout na náš krásný gauč a dát si snídani.
Nebo můžeme jít domů.
- Byla jsi hrozná. - Neříkej to!
- Nikdy jsem nic takového neviděl! - Neříkej to!
- Tak, Mio… - Můžeme počkat na Emila?
Samozřejmě.
Tak jo.
Bohužel všechny tři pokusy o inseminaci selhaly,
takže dalším krokem je oplodnění in vitro,
kdy vajíčko oplodníme mimo tělo a pak ho umístíme do dělohy.
Musíte tedy projít další hormonální léčbou,
která znamená injekci proti ovulaci.
Pro většinu žen to není zrovna příjemné. Můžete si přečíst tuhle brožuru.
Děláte to zas.
- Nerozumím. - Mluvíte jen ke mně. Emil je tady taky.
Neustále se to opakuje.
Vím, že se to všechno odehrává v mém těle,
ale mohli bychom sdílet aspoň mentální zátěž.
- Na tom nezáleží. - Ale jo, záleží.
Není správné se k muži chovat jako k nějakému druhořadému rodiči.
Rovnost pohlaví začíná i právě tady, u systému.
Všichni se díváte jen na mě, mluvíte jen se mnou
a Emil jen přicmrndává se spermatem v kelímku.
Podívej se na něj. Mluvte si s ním.
Vyslechněte ho a dejte mu kurva židli, kam se může posadit!
Jak obtížné to může být?
Dejte mu židli. Proč tady nikdy není židle?
Židle by byla fajn.
Tak já vám řeknu, Emile,
že tahle nová léčba nejspíš nezmírní výkyvy nálad.
KNIŽNÍ VELETRH V GÖTEBORGU
Ty krávo.
Proč Rebecca zoufale trvá na tom být objektem?
Je to to jediné, co kdy poznala.
Celý svět se na mladou ženskou postavu dívá s obrovskou touhou.
Váží si jí pro její krásu, mládí a plodnost.
To ponížení, když se ten pohled vypaří, může být velmi bolestivé,
protože co vám pak zbyde?
Muži prochází životem mnohem víc bez povšimnutí.
Je to jako být viděn oproti tomu být sledován.
To jsou z hlediska lidí dva velmi odlišné výchozí body.
Mnozí z nás by rádi věděli, co bude dál. Budou nějaká nová dobrodružství Rebeccy?
Ne, bohužel ne.
Píšu román o tom, jaké to je být bonusovou mámou.
I když upřímně mám tak trochu spisovatelský blok, takže…
Zrovna jsem s panem Knausgårdem mluvila o tom, jak on zvládá spisovatelský blok.
Já vlastně spisovatelský blok nemám.
Píšu neustále, ale vím jak psát
jen o velmi soukromých postřezích, něco jako deník o…
O…
No, všechny možné druhy…
sebenenávisti a hanby.
Ano, protože jsme…
Nebo já jsem…
Spousta z nás je… Je to skoro jako epidemie, víte?
Spousta z nás zjišťuje, že naše těla nedokáží…
Hodně píšu o svém umělém oplodnění.
Tak, řekla jsem to.
Snažím se při psaní vyrovnat se svou sebenenávistí
a temnými myšlenkami o tom,
že jsem méněcenná žena, protože nemůžu otěhotnět.
To je velmi zajímavé a důležité.
Jak jsem řekla, je to spíš takový deník k zaparkování těchhle velmi osobních úvah.
A v porovnání s tím, o čem normálně píšu, je to až moc temné.
Ráda bych si o tom přečetla, když jsem tím samým procházela před pěti lety.
Teď jsem to taky řekla.
Řeší nebo řešil tady někdo podobné problémy?
Ano.
Tak vidíte.
Spousta z nás
by si ráda přečetla něco, kde se můžeme s autorkou ztotožnit.
Pochybuju, že by o tom psal Knausgård.
Ne, protože tu knihu chceme od vás, Mio.
Představuji vám neplodnou ženu.
Tady je v celé své panikařící slávě a touze.
Tady jsem.
Beru na sebe veškerou vinu, kterou snesu.
Procházím nahá městem a přijímám posměch ostatních.
Nesu břímě všech neplodných žen a zbavuji je toho jejich.
Všechny neplodné ženy a bonusové mámy, přisedněte si ke mně.
Můžete se hroutit se mnou, jestli chcete.
Nikdo neví, jak dlouho budeme s Emilem žít v tomhle pekle neplodnosti
nebo o kolik o rozumu přijdu, než k tomu dojde nebo nedojde.
PŘÍCHOZÍ HOVOR EMIL
ULOŽIT TENTO SOUBOR NÁZEV SOUBORU
HLAD PO CITECH
- Ahoj, zlato! - Všechno v pořádku?
Jo, promiň, že jsem nezavolala.
Zabrala jsem se do psaní.
- Myslím, že to bude dobré. - Jo? Povídej.
Léčba neplodnosti je všepohlcující.
- Dobře. - Chci říct…
Chci jen psát o tom,
jak je to náročné.
A psát o tom šílenství,
jak si ničím tělo, abych vytvořila život.
- Dobře. - Jo.
Chci, aby to psaní bylo surové a bez filtru.
Fascinující.
Není to o nás, ne?
Ne.
Dobře, nechci, aby můj počet spermií byl vystavený v místním knihkupectví.
Gro a Simon nás zvou v sobotu na večeři.
To je milé.
Jo. Simon nám chce nejspíš ukázat nějakou novou hračku.
Co to asi může být?
Horkovzdušná fritéza. Osm litrů.
- No teda. - Jo.
Tak co, dáme si večeři?
- Ano! - Děti, večeře je hotová!
Takže tohle je naše poslední kolo na soukromé klinice,
a když to nevyjde, jsme na čekací listině veřejných klinik.
Ale čeká se dlouho.
Doufáme v nemocnici Hvidovre.
- Nevíme, jestli vůbec můžeme… - Ne.
Emilův počet spermií klesá.
- Minule to byl už jen milion, takže… - Aha.
- Jo. - To teda není moc?
- Je to hodně málo. - Ne.
- Je to fakt málo. - Zlato, není to tvoje vina.
Je to tak, jak to je.
Jo.
Naštěstí stačí jen jeden funkční pulec.
- Jo… - Což…
- Gro a já… - Ne! Nebo…
Dá si někdo dezert?
- Ano. - Připravili jsme…
- Zmrzlinu. - Pomocí Simonova zmrzlinovače.
- Je to skvělý. - Super.
Dělá se už hodiny, zatímco tu sedíme.
- Pořád je domácí… - Kafe?
- Ano, prosím. - Nechceš i brandy?
- Nedám si. - Jen malou, ke kávě.
Mám hodně drahou. Je fantastická a hodně drahá.
Cena a kvalita jdou často ruku v ruce. Drahé a dobré.
- Tohle je obojí. - Zlato.
Aspoň ochutnejte.
- Tak co, děti? Bavíte se? - Jo.
- Kolik jste toho viděli? - Asi polovinu.
Vydrž.
- My dva si můžeme dát skleničku, ne? - A co Gro?
No, prostě to teď řeknu, zlato.
Ne, zlato. Děti, víš?
Jasně. Takže…
Budeme mít sestřičku nebo bratříčka.
To je úžasné.
- Gratuluju. - Skvělé.
Jo.
- Fantastické! Vážně? - Ano, vážně.
Ale nejdřív si dáme dezert, jo?
- Páni! To je… - To je skvělé. Je to úžasné.
Mám radost. Proč mluvím anglicky?
Jo, nevím.
- Musíme to oslavit. - Jo!
Víš co? Dáme si Kubánce.
Gro, proč jsi mi neřekla, že jsi těhotná?
Je to úžasná zpráva.
Snad neskrýváš svou radost kvůli mně.
Ne, není to tebou.
Nejsem si jistá, jestli jsem šťastná. Těhotenství s Vesterem bylo náročné.
Přijde mi, že si na to moje tělo začíná vzpomínat.
Gro, přestaň!
Měla bys být přešťastná.
Je to úžasné!
Kéž bych to byla já.
Jsi si jistá? Možná bys měla chvíli vydržet nebo…
- Ahoj. - Ahoj, Mio.
Co se děje?
Možná bys tomu měla dát trochu času.
Nebo…
Jo.
To říká i Simon.
Že tomu mám dát čas a…
Ale…
Ale já…
Každé ráno se probouzím v panice!
Šíleně mi buší srdce.
A cítím se, jako by mé tělo bylo vězení, ze kterého nemůžu utéct.
Nevím, jak to…
jak to vysvětlit, ale…
Nedokážu prodělat těhotenství a všechny ty věci…
s novorozencem. Já to prostě nedám.
Ale Gro, máš přece nás, že jo?
Nejsi na to sama, pomůžeme ti.
- A Simon. Jste na to dva. - Poslouchejte! Ne. Poslouchejte!
Nikdo mě neposlouchá!
Já to nedám!
- Nezvládnu to. - Nezvládneš.
- Slyšíme tě. - Nezvládneš to.
Zlato…
To nic.
Omlouvám se.
To nic, zlato. Jen dýchej.
Nic se neděje.
Nedám to.
Ne.
Vítejte na veřejné klinice, z vašich karet vidím,
co proběhlo na soukromé klinice.
Navrhuji proto zahájit takzvanou dlouhodobou léčbu.
Zahrnuje to umělou menopauzu.
- Umělou co? - Menopauzu?
Ano, váš vlastní cyklus zasahuje do naší stimulace,
podle mě je to nejlepší možnost.
Má to řadu vedlejších účinků.
Bušení srdce, bolest hlavy, návaly horka, svědění,
suché sliznice a změny nálad.
Autobusová zastávka u nemocnice Hvidovre. S Emilem mlčky čekáme na autobus.
Zpracováváme tu novinu.
Nedaleko od nás sbírá postarší paní psí hovno.
Cítím, jak se mi chce brečet.
Pak mi Emil řekne: „Budeme to muset nějak zvládnout.“
Chtěla jsem mu říct: „Naser si.“ Neudělala jsem to. Naser si.
- Mio, myslím, že už se to děje. - Ano. Hned jdu!
Vím, že Emilovi ubližuju, ale přesně to teď chci.
- Co takhle masáž? - Ne, nedělej nic.
Sakra!
- Smrdí mi z pusy? - Jo, moc. Ale to nevadí.
Sýr a cibule?
- Sakra! Musím na záchod… - Jasně.
- Au. - Co teď?
Doprčic!
- Au. To bolí. - To bude dobrý…
Přichází další.
- Nepotřebuješ si sednout? - Jo.
Pojď.
Co s tím mám udělat?
Chci si ten vypuzený plod strčit do sebe.
Zkusit, jestli by tam přežil.
Mrzí mě to, Mio.
Nutím tě k něčemu, co ti musí připadat absurdní.
Ne, do ničeho mě nenutíš. Jsi má nejlepší kamarádka.
Ahoj.
- Jsi v pořádku? - Ne tak úplně.
Díky, Mio.
Není zač.
Taky bych si dala pivo.
Do prdele.
Snad to zvládnou.
Píšeš o nás?
Cože?
Nechtěně jsem si to přečetl na tvém notebooku. Napsala jsi, co jsem říkal.
Citovalas mě.
Zlato, chtěla jsem ti to říct.
Aha, vážně?
Jo, já…
Potřebuju se z toho všeho, co se děje, vypsat, vře to ve mně.
- Říkals, že o nás nepíšeš. - Já vím…
Ptal jsem se, jestli o nás píšeš. Řekla jsi ne.
Chci být součástí tvého života, ne tvé knihy.
Já tomu rozumím!
- Ale… - Ale?
- Nevím, co říct. - Myslíš vážně, co píšeš?
- Vážně mě to ranilo. - Ale to jsi neměl číst.
Je to součást procesu, snažím se nic necenzurovat.
- O to přesně jde. - Nechápu, proč…
- Zopakuju to! Přiživuješ to negativní. - Ne, nepřiživuju.
- Přiživuješ. - Snažím se psát o tom, co cítím.
Píšu, aby to ve mně nerostlo jako obří nechutný vřed.
Rád bych si to přečetl. Všechno.
A to bys měl.
- Jo. - Jen na to nejsem připravená.
Je to jedno přes druhé, když si to teď přečteš, budu mít pocit, že nemám talent.
- Vše je jen o tvých pocitech. - Pardon.
Budeš v té knize taky?
„Emil je naštvaný, protože jsem o něm psala.“
- Přestaň, Emile! - „Není to umělec, ví hovno.“
- Ne. - Nevidíš, že to nedovolím?
- Nedovolíš? - Necítím se u sebe doma bezpečně.
- Všechno je veřejné. - Kurva, já se vařím!
- Proč to nejde otevřít? - Kvůli dětské pojistce.
Mohla bys místo toho mluvit se mnou?
Poslouchej, zrovna jsem kamarádce pomáhala s potratem.
Hlava mi třeští z migrény.
Co půl hodinu mám návaly horka kvůli zasraný menopauze.
A teď mám řešit tvou ješitnost kvůli mé knize.
- Ani nevím, jestli to vydám. - Ješitnost?
Věděla jsem, že takhle zareaguješ, že o tom nemůžu mluvit.
Jasně, že reaguju takhle!
- Jak dlouho to bude trvat? - Proč?
- Máš nějaké plány? - Jo, jdeme s kolegy do baru.
Máš ty ale štěstí, co?
- Můžeme se na to vykašlat? - Na co?
To vzájemné obviňování. Můžeme to na jeden večer nechat být?
Kéž bych to mohla nechat být.
Proč ho odstrkuju?
- Měl bys jít. - Ne.
- Uvolni se, běž se chvilku bavit… - Přestaň.
Vykousni se s asistentkou.
Jsi směšná.
Mia a Emil?
- Ano. - Můžeme.
- Skvěle. - Dnes tam půjdu sama.
Tudy, prosím.
Jsem těhotná. Roste ve mně zlo.
Vyje v mé děloze jako nemocný pes.
Tohle je nová várka. Jsou rozhodně menší.
Nedají se nasadit.
Naděje je podělaná koketa.
Dáme vám morfium.
Uvolněte se.
A je to.
Pustíme si hudbu.
Jdeme na to.
Vaječníky máte trochu vysoko, takže musím jít přes močový měchýř.
Možná ucítíte malé štípnutí.
Tady to je.
Ano.
Kape to.
Ty flétny mě dohání k šílenství. Nemáme náhodou nový playlist?
Během noční směny to hrálo 12 hodin v kuse.
Morfin vyprchá, takže i když je pátek, bohužel vám to omámení nevydrží.
- Co? - To omámení vám nevydrží.
Dobrá zpráva, získali jsme šest vajíček.
Pokud vajíčka nebudou oplodněná, zavoláme vám za dva dny mezi 8:30 a 9:30,
- Pozítří zavoláte. - Když nebudou vajíčka oplodněná.
- Takže žádný hovor je dobrá zpráva? - Ano, vajíčka budou oplodněná.
Žádná zpráva je dobrá zpráva.
Ale nečekejte u telefonu.
Teď už můžeš.
- Máš vlhčený ubrousek na ruce? - Ano. Vydrž.
Hezky!
Vy vypadáte tak dobře.
Ne, vypadáme děsivě.
Jo, máš pravdu.
- Kostlivci a zombie, jdeme. - Tati!
Bavte se.
Měj se, Mio.
- Mrzí mě, že tu nebudu, když zavolají. - Snad nezavolají.
Tak jsem to myslel.
Fajn.
NEZNÁMÝ VOLAJÍCÍ
Prosím?
Zdravím, Mio. Tady je Signe z nemocnice Hvidovre.
Asi víte, proč volám.
Mrzí mě to, ale žádné z těch šesti vajíček není…
Ahoj, Mio. Jak se máš?
Škoda toho dortu. Emil říkal, kolik tě stál úsilí.
Vezmeš si na starost limbo?
Támhle je koště.
Co tě k tomu vedlo?
Děti byly vyděšené, když tě viděly takhle křičet.
Měls křičet se mnou.
Nepřijde mi, že to prožíváme spolu.
Děti chtějí, abych je uspal.
Emile, teď neodcházej. Zůstaň, prosím.
Poslouchej mě.
Děti jsou rozhozené a vyděšené.
Teď nejde o tebe.
Ty mě nemiluješ.
Musím teď upřednostnit děti. Kdybys měla vlastní, udělala bys to samé.
Pojď.
PŘÍCHOZÍ HOVOR EMIL
- Kdo je hodný pejsek? Moc hodný pejsek. - Už žádné pamlsky.
- Začíná být baculatý. - Nebudeme ho zahanbovat kvůli váze.
- Jasný? - Máš pravdu.
- Ne. - Ahoj.
Tady je. Princezna vstala z mrtvých.
Máš hlad, Mio?
Ne, díky.
Emil nám už čtyři dny nepřetržitě volá.
Myslíme si, že byste si měli promluvit.
Jo, ale nemám na to energii.
- Mio, proboha. - Má nájemnice souhlasí, že se odstěhuje.
Chtěla se nastěhovat k partnerovi, takže perfektní.
Ano. To je perfektní.
- Jdu si dát sprchu. - Jasně.
To bychom velmi ocenili.
- Co? - Promluv si s ní.
A co mám asi tak říct?
- Je zvláštní být zpátky. - Jo.
Asi si to tady nějak pěkně vymaluju
a kytky jsou mrtvé, takže budu muset koupit nové.
Možná palmy nebo něco zajímavého.
Jak se máš?
Dobrý.
Potřebujeme chipsy.
Chybíš jim. Emilovi a dětem.
Je zničený z toho, že jsi ho opustila.
Přestal se zajímat.
- Ale ty ses odstěhovala. - Jen jsem ho v tom předběhla.
Jak víš, že by odešel?
Věř mi, Gro. Bylo to jasné.
Nezvládal to.
Se Simonem máme úplně jiný pohled.
Felix a Selma nechápou, proč s nimi nemluvíš.
Nerozumí tomu, Mio.
Ne, ale…
Mají fajn mámu, takže…
Poslouchej.
Pomůžeš mi obnovit můj účet na Tinderu?
- Vážně? - Jo!
Rebecca má na sobě báječné šaty s květinami a zlatou nití.
Všichni jí je chválí. Pije hodně a rychle.
PŘÍCHOZÍ HOVOR EMIL
Chce se jí tančit, ničit věci, poslouchat hudbu a zpívat, dokud nepřijde o hlas.
Kurva.
Co chceš?
Co chci?
- Můžu nahoru? - To není dobrý nápad.
Naše neschopnost mluvit je šílená.
Nechápu, co se děje! Já…
Vím, že to bylo těžký. To chápu.
Ale nemůžeš jen tak odejít! Zůstaň a bojuj.
Tys nechtěl.
- O čem to mluvíš? - Ušetřila jsem ti problémy, ne?
Jak to myslíš?
- Nemusíme si to zhoršovat. - Nemůžeme si o tom promluvit?
Řekni mi, jak se cítíš. Jsem tady!
Už není o čem mluvit.
Nejsem žádná tvoje náhodná známost.
- Jdu nahoru. - Ne, zůstaň.
- Je mi zima. - Zůstaneš tady!
Milujeme se, Mio.
Chtěli jsme spolu dítě.
Co se děje? Co se to s tebou děje?
Tohle nejsi ty. Kde jsi? Jseš tam někde?
Přestaň, prosím.
Zlato, přestaň. Nedělej to, prosím.
„Dokázala se správně postavit do místnosti, zinscenovat se na dálku.“
„Uměla být snem, fantazií,
ale nevěděla, jak být něčí přítelkyní.“
„Proč vždy nakonec obracela sebe sama naruby?“
„Nikdo to nedokázal snést.“
„Opět se zamilovala do nezralého muže, který se nechtěl vázat.“
„Nemusel nic říkat. Slyšela, jak přemýšlí.“
„Nech mě utéct od té beznadějné emocionální zoufalkyně.“
„Takže zpátky do sedla, Rebecco. Swajp, swajp, swajp.“
Studuje společenské vědy na univerzitě a…
- řekla ano. - To je úžasné!
- Gratuluju! - Díky.
- Bude to chytré a krásné dítě. - Jo. S nastupující pleší.
- Můžeme jen doufat. - Jo.
Takže začínáme znovu a musíme se modlit, že si to taky nerozmyslí.
Nevím, jestli by to Mehmet přežil.
- Budu držet palce. - Díky, zlato.
- Děkuju. - Díky, že jste přišli.
- Na zdraví. - Na zdraví.
Užívám si, že zas můžu pít.
A že se necítím jako 60letá troska po menopauze.
Ke konci to bylo tak absurdní.
Jako nekonečná noční můra pohlcující všechny mé myšlenky.
- Byla jsem jako závislačka. - Tak jo.
Jak dlouho jste se snažili?
Sami jsme to zkoušeli devět měsíců.
S léčbou jsme začali v únoru.
Takže asi rok a půl?
No, my se snažíme už skoro pět let.
- Ty krávo, pravda. - Jo.
Museli jsme procestovat celý svět
a stálo nás to už skoro milion korun.
Dva Dánové, kteří se milují a chtějí děti, nedostanou žádnou pomoc.
Jedna velká šťastná rodina.
Myslíš teda, že jsem to vzdala moc rychle?
Takhle sis to vyložila?
- Bylo to vážně náročné, Andreasi. - No.
- Ale no tak… - Co jsem udělala?
Jo, bylo to náročný. Chtěli jste dítě a celý se to posralo.
Ale nemůžeš to hned tak vzdát.
Jen tak opustit Emila, to je taková blbost.
- Tak se s ním ožeň ty. - Ne, ne!
Potřebovala jsem to nechat plavat.
- A cítím se dobře. - Fajn.
- Jo? - Dobře.
A zítra jdu na rande.
- Ale hovno. Nejdeš na rande. - Dívej.
- Není rozkošný? - Ne, je ošklivý.
Podívej se pořádně.
Můžu ti říct, co si myslím? Čeho už mám dost?
Je obtížné sledovat, že když už se ti přihodí něco dobrého, tak to zničíš.
Jsi tak zabraná do sebenenávisti, že si nemyslíš, že můžeš být šťastná
a být s mužem, který je pro tebe očividně ten pravý.
Ty. My. Ty a já. Potřebujeme pomoc, Mio.
Potřebujeme pomoc od ostatních. Nevím, co bych bez Mehmeta dělal.
Emil je tvůj Mehmet.
Tak jo.
- Ahoj, Mehmete. Díky, že jste přišli. - Jasně.
Čau. Uvidíme se. Promluvíme si později.
A co ty? Měla jsi hodně dlouhodobých vztahů?
Vlastně mi jeden velmi náhle skončil.
Náhle? Tak to musel být obrovský kretén.
Jo, no…
Musel to být obrovský blbec, když tě opustil.
Asi nebyl ten pravý.
Musí to být blázen, když opustil tak báječnou ženu.
Je důležité umět komunikovat s úctou.
Všichni hledáme partnera,
který nás konfrontuje s věcmi, kterým se snažíme vyhnout.
Je to vlastně docela vtipný a tak trochu paradox.
Je to o pochopení problémů, které si každý do vztahu přináší.
Zamilovat se nic nestojí, ale naše minulost nás…
Rozhodně neuvažovali o tom,
že naše budoucí děti, chápeš jak to myslím.
Děti, které budeme mít…
- Jo. - Jsou prostě…
Já už musím jít. Moc se omlouvám…
- Aha? - Není to tebou.
- Jsi fakt milý, ale… - Můžu něco…
Mio?
- Ahoj. - Ahoj.
Co tady děláš?
- Chtěla jsem Emila, není doma. - Ne, dnes se otevírá jeho výstava.
- Ajo, kurva. - Zrovna tam jedeme.
- Chceš jet s námi? - Jo.
- Svezeme tě. Skočím pro auto. - Pojedem na kole.
- Ne, pojedeme autem. - Na kole, zlato. Je to 500 metrů.
- Vezmeme auto. - Kola.
Není to 500 metrů.
- Nechci se zpotit. - Ale budeme pít.
- Pojedeme na kole… - Aplikace to ukazují vzdušnou čarou.
Nechci…
- Pojedeme na kole. - Ne.
- Na zdraví. - Gratuluji.
- Gratuluju. - Díky.
Jak se máš? Všechno dobrý?
Ahoj.
Jak se máte?
Děti, běžte za mámou, ať si můžu promluvit s Miou.
Emile.
- No? - Promiň, že jsem přišla bez ohlášení…
- Musím ti něco říct. - A já se musím postarat o sebe.
A především o děti.
- Akce je na pozvání, tak odejdi. - Emile…
Dvě minuty, prosím.
Pak půjdu.
Tak pojď.
- Dvě minuty. - Dobře.
Chtěla jsem se omluvit, že jsem tě opustila.
A za ten způsob, že jsem ti ani nedala šanci.
Zabalila jsem to jako vždycky.
Vážně mě to moc mrzí.
Jo, dobře.
Přemohl mě ten starý pocit, že mě nikdo nemůže milovat.
Štve mě, že ses necítila milovaná.
KLUZIŠTĚ BROENS
To by stačilo, zlato. Dej to sem.
Můj malý cukrový skřítek. Ještěže Vánoce jsou jen jednou za rok.
Mio? Myslíval jsem si, že jsi ošklivá.
- Aha? - Jo, ze začátku jsi byla ošklivá.
Nevím proč.
- Už nejsi vůbec ošklivá. - To ráda slyším.
- Ale ze začátku jsi byla. - Dobře.
Dobře.
- Taky sis myslel, že jsem byla ošklivá? - Tak trochu. Drobet. Ze začátku.
Ale víš jak…
Hele, zlato. Vyřezal jsem tě z marcipánu.
Nene.
- Je to moc? - Jen trošku.
No nic.
Ahoj, Rikke!
Ahoj, zlato. Šťastný nový rok.
Ahoj, šťastný nový rok.
Vážně?
Gratuluju.
V kolikátém měsíci jsi?
To je úžasné! Mám za tebe moc velkou radost.
Je to šílené. A vzrušující.
Jasně.
Dobře. Měj se.
Co se děje?
Rikke je těhotná.
Aha.
To je…
To je úžasné.
Jsi v pořádku?
Jo.
Jen si říkám…
Jen mě trochu trápí, že sama nejsem těhotná.
Že nemám vlastní miminko.
Ale to nevadí.
Vážně ne.
Zlato, proč to prostě…
nezkusíme znovu?
Ne.
Málem nás to zničilo.
- Nechci o tebe znovu přijít. - Nepřijdeš.
Budeme na to dva.
Bude to blázinec.
A budu nemožná.
Miluju tě, i když jsi nemožná.
Když se všechno bude srát,
můžeme křičet.
Společně.
HLAD PO CITECH
Rozhodla jsem se poslat tuto knihu do světa, když si vším ještě procházím.
Zapletená v tom chaosu.
A tom hladu.
Můžu ti sáhnout na bříško?
Nechci to popisovat zpětně, až budu těhotná.
Jako šťastná matka chovající své dítě.
Chci to popsat zevnitř.
Teď, když to prožívám.
Tak, vy dva. Šlo to dobře. Získali jsme deset vajíček.
Už víte, co dělat.
Pokud vajíčka nebudou oplodněná, zavoláme vám mezi 8:30 a 9:30.
- Ano. - Skvěle.
- Veselé letnice. - Díky.
Ahoj, zlato.
Volali?
ANDREAS
Andreas, určitě chce vědět, jestli pojedeme na Hven.
No jo.
Já prostě nemůžu…
Nemůžu tam jet a předstírat, že jsem v pořádku.
Kurva!
Zlato, je 9:31.
- Co? - Je 9:31.
Čas vypršel. Nevolali.
Co když volali, když volal Andreas?
Dobrý den, moje přítelkyně, Mia Bergová, byla před dvěma dny na odběru vajíček.
Mia Bergová.
Chtěli jsme jen vědět, jestli jste zrovna nevolali.
Počkám. Jasně.
Ano, slyšíme se.
To rádi slyšíme. Díky.
Ano. Hezký den.
HLAD PO CITECH
To jsem neřekl.
- Co? - To jsem neřekl.
Ale je to vtipný.
KODAŇ–HVEN
Emile?
Ano?
Pořád mě miluješ, i když je to těžké?
Ano, miluju.
Nikdy nepochybuješ?
Nikdy.
Překlad titulků: Jan Matějka