Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Most itt lakik a boldogság.
A Megváltó templom tornyának lépcsőin,
bugyi nélkül,
Emillel…
Úgy szeretlek, baszki!
…aki az imént vallott szerelmet.
Mindenki reménykedik
Hogy sosem hagyják
Sosem hagyják el
Így, amikor kinyújtottad felém a kezed
Azonnal megragadtam
TINE HØEG REGÉNYE ALAPJÁN
A legtöbben arra vágyunk,
hogy jelen legyünk egy másik ember életében.
Hogy tartozzunk valakihez.
Aki a bajban is kitart mellettünk.
Amikor az élet sötét és visszataszító.
KOPPENHÁGAI SZERELEM
MESTERMUNKA
Kisebb csoda, hogy Emillel összejöttünk.
Először jóformán észre sem vettem.
- Gratulálok! - Köszönöm!
- Óriási rajongók vagyunk. - Komolyan?
A legjobb barátom, Gro mutatta Emilt.
- Szia, Gro! - Tessék!
- A kedvencem. - Gratulálok!
Köszönöm, drágám!
Hatalmas gratula! De most kiugrok tölteni a kocsit.
- Bírja még. - Csak kipróbálom.
Vettünk egy Teslát.
- Oksi. - Köszi!
Mia, ő Emil, a felső szomszédunk.
Szia! Mia.
- Gratulálok! - Köszi!
Ki kellett rángatnom az odújából.
Elvált, ráfér a D-vitamin. Ugye?
Így van. Nehogy elvigyen a skorbut.
- A skorbut? - Aha. Kicsit fura, öreges szó.
Róla is pont ezt gondoltam.
Fura és öreges.
Drága Mia! Hát megjelent a Mestermunka.
Rebecca küzdelmei a szerelem útvesztőjében.
Örülök, hogy a szerkesztőd lehetek,
és megtisztelő, hogy a barátomnak tudhatlak.
Gyere szépen!
Nem menekülsz.
„Rebecca értett a szerelemhez.
Tudta, hogy legyen vágyálom, délibáb,
azt azonban nem, hogy legyen valaki barátnője.
Ismét egy éretlen pasiba zúgott bele, aki rühellte a kötöttségeket.
Nem volt szükség szavakra. Tudta, mire gondol a férfi.
»Mentsetek meg ettől a begőzölt érzelemvámpírtól!«
Pattanj vissza a nyeregbe, Rebecca!
Jó húzogatást!”
Ez Tessa száma.
Emilt észre sem vettem.
Egy másik sráccal ellentétben.
Nem jössz át? Hallgatunk vörösbort… Illetve lemezeket, és iszunk vörösbort.
Holnap suli van.
Nahát! Egyetemre jársz?
Nem, gimnáziumba.
Ja, másodikos vagyok.
A Rysensteenben.
Oké.
Igyál egy kávét, és józanodj ki!
Mondanák sokan. De én nem.
Nincs az az isten.
A mai napig tinik farkán ugrálnék különböző klotyókban,
ha Gro nem nyaggat…
Menj el vele kávézni, az ég áldjon meg!
Tök rendes, aranyos, és el van tőled ájulva.
- Mi a gáz vele? - Nincs vele semmi gáz.
Nem próbálod meg poénból kivételesen egy felnőttel?
És ne hajtogasd, hogy túl öreg! Veled egyidős, Mia.
Így hát inkább régész lettem.
Nahát, régész? Durva!
Azóta Egyiptomba jársz kapirgálni egy kiskanállal?
Nem, semmi ilyesmi.
Excel-táblákat bámulok a monitoron a Glyptoteket Múzeumban.
Kiállításigazgatóként.
- Amúgy olvastam a könyved. - Tényleg?
- Aha. - Gyorsolvasó vagy?
Csak marhára ráérek, ha nincsenek nálam a gyerekek.
Jaj, ne! Gyerekei vannak.
Gro nem említette a gyerekeket?
- Nem. Kimaradt. - Értem.
De amúgy egyáltalán…
- Mármint… - Nyugi, nem mutogatok fotókat.
Erre gondoltam.
Oké. Ez a hely tényleg gyönyörű.
Na és Rebecca alakja saját élményeken alapul?
Merítek a saját életemből,
kicsit kiszínezem, és végül valami egészen más lesz belőle.
Király! Nekem Instám sincs.
Egy picit zárkózottabb vagyok.
Baszki!
- Figyu… - Mi a baj?
- Elbújhatnék egy percre? - Ja, persze…
Ott jön egy biciklis srác. Fél évig jártam vele.
Oké.
Félsz tőle, vagy mi a baj?
Szerintem észrevett.
És már itt is van.
- Helló! - Helló!
Átadod a bujkáló csajnak, hogy kéne a Prince-lemezem?
Szia, Jeppe!
Persze, bocs a lemez miatt. Majd elküldöm a címedre.
Csak ennyi?
Mit mondjak még?
„Bocs, hogy szó nélkül leléptem.”
- Sok sikert hozzá! - Ne csináld már, Jeppe!
Most mondtam, hogy megkapod azt a lemezt.
Hagyd!
- Van Spotifyom. - De…
Ne…
Bocs a kis közjátékért.
Ugyan már! Csodálatos volt.
Mindig kifogom az idiótákat.
- Megverjem? - Légyszi!
- Oké. Megyek. - Ne!
Amúgy azt akartam mondani, hogy baromi vicces a könyv.
Ja. És imádom, hogy kikezded a hagyományos struktúrákat.
És azt, ahogy teszed. Kiváló humorral.
Mondd még egyszer!
- Mit? - Hogy „struktúra”.
Struktúra.
Szexi vagy, amikor azt mondod, hogy „struktúra”.
Nem először hallom.
Azért szőttem bele a beszélgetésbe.
Struktúra.
Oké, aranyos volt, intelligens és érett.
De ettől még szívbaj nélkül leépítettem volna.
- Két gyereke van! - Jó.
Ez már azért túl komoly, nem? Vagy belefér?
De elmentem a bátyámhoz és a pasijához, akik rendes párkapcsolatban élnek.
Miért baj, ha vannak gyerekei?
Ja, csomó embernek van gyere. Na és?
Nekünk pont nincs, de igaza van.
- De tökre különbözünk. - Ahogy mi is.
Három évbe telt, mire felfogtam a bátyád humorát.
Hogy nem is bunkó a drágám, csak ironikus.
Édes vagy, hogy így gondolod!
És végre valaki, akivel mi is szívesen borozgatnánk.
Az a szakközepes arc…
- Nem! Ő felnőttképzésre járt! - Ne!
Egy bandában zenélt, végig az apjáról dumált…
Lerókázta a nomád szőnyegemet.
És betolta a drága Barolómat, amit karácsonyra kaptam.
Elég már!
És a mosdóban dugtatok! Ne!
- Mi? - Bocsi!
- Miért mondtad el? Rosszul lesz! - Ez hogy is volt?
- Minden törölközőt kimostam 90 fokon. - Akkor jó.
Bocs. Titokban akartam tartani.
- Jó, felfogtam. Keresek fiatalabbat. - Ne…
- A fiatalokra! - Ne!
- Csak ironizáltam. - Szuper! Egi!
De aztán beléptem a 30-asok klubjába,
úgyhogy adtam egy esélyt a fura vénségnek.
Mit csinálsz?
Nem lett felismerhető? Szalvétavirág.
Pofás.
- Köszi! - Hol tanultad?
Elmentem egy origami-tanfolyamra.
Három hónapra Kiotóba.
- Mi van? - Aha.
Jó, kamuzok. A YouTube-ról tanultam.
- De bolond vagy! - Dehogy.
Édesen nevetsz.
Köszi!
Ez a tiéd.
- Köszönöm. - Szívesen.
Jaj, igen!
Ne!
Azta!
Elképesztő!
Ne hagyd abba!
Bocs, fel kell vennem. Ez Katrine csengőhangja.
Lehet, hogy fontos. Pillanat.
Hahó, mizu?
Most?
Oké, szia!
Mindjárt itt vannak.
- Kik? - Felix és Selma.
Őszintén megőrülök érted,
de talán még korai lenne megejteni a találkozót.
- Úgyhogy… - Persze. Értem.
- Akkor… Oké! - Jó.
- Mi kell még? - Nadrág.
Megvan. Adom.
A francba!
Oké. Ne! A hátsó lépcsőn.
Apa!
Oké.
- Jó napotok volt? - Itt egy fika.
Az ujjadon? Fincsi!
Mossatok kezet! Töltök gyümölcslevet.
- Apa! - Igen?
Selma szerint a „Bro” létező név. Kamuzik, baszki.
Na! Ne beszélj csúnyán!
Olyan is van, hogy „Sis”. Mint a lánytesó.
- Persze. - Na…
- Parancsolj! - Tök fura.
Apa! Kié ez a fogkefe?
Ja, kié ez a fogkefe?
Remek kérdés.
Hát… jó.
Egy Mia nevű illetőnek a fogkeféje.
Miért nem vitte magával, amikor elment?
Ez is jó kérdés.
- Apa, mosolyogsz! - Igen.
- Fura vagy. - Aha, egy picit.
Mert ez a Mia nevű illető nagyon boldoggá tesz.
Anyátok nem felejtett el megpaskolni titeket?
Vagy ez rám marad?
Gyertek csak!
Jaj, ne!
Nem azért, de már az illatán érezni, hogy ez szerepelt a legjobban a teszten.
- Olvastam… - Hahó!
- Hahó!
- Jaj, de jó!
A hátsó lépcsőn jöttél?
- Helló! - Szia!
- Na? - Jó reggelt!
- Az emeletről jössz, ribi?
- Onnan. - Kérsz kávét?
Elfogadom.
Köszi!
- Mesélj! - Egyre édesebb ez a pasi!
Én mondtam.
És a szex valami szenzációs.
- Halleluja, nővérem! - Nem vagyok meglepve.
Ebben a házban csupa fuckboy lakik.
- Ne beszélj így Vester előtt! - Miért ne?
Ő is az lesz egyszer.
Igaz, öcskös?
- Igazi fuckboy vagy? - Elég!
- Mondd szépen, hogy fuckboy! - Ne!
- Fuckboy. - Ez az!
Fejezd be!
Szóval bónuszmama leszel.
- Új anya. - Nyugi már!
Pótmama? Mi lesz a titulusod?
Fogalmam sincs.
Először meg kell ismernem őket, aztán majd kialakul.
Nem semmi!
Gonosz mostoha leszel vagy tündér nevelőnő, nem?
Ezek közül választhatsz. Bár ezek durva sztereotípiák.
Ja, de akkor már inkább a tündibündi leszek.
A jótét lélek, aki a gyerekekkel kornyikál.
- A filmből. - A muzsika hangja?
- Nem, az a táskás-esernyős. - Ja igen! Mary Poppins.
Igen! Mary Poppins, baszki! Az.
Őt mindenki imádja.
Lehetne ebből könyv?
Mármint a bónuszmamáról, akit mindenki szeret.
Van benne kraft.
És csomó embernek ismerős a szitu. Én gyerekem, te gyereked, közös gyerek.
- Óriási közönsége lenne. - Rikke!
Még nem is ismerem őket, de te már eladnád a sztorit.
- Túltoltam? - Nem.
Izgulsz?
- Gyere be! - Alig várom!
Én is.
Sajnos elbújtak. Gőzöm sincs, hol lehetnek.
Jóságos ég!
- Igen. - Milyen kár!
Bizony.
Most mihez kezdjek ezzel ezekkel óriási csokikkal?
Felix! Óriási csoki! Nyisd ki!
Halihó!
Bemutatom Miát.
Alig vártam, hogy megismerkedjünk.
Ezeket nektek hoztam.
Nem is tudom, szeretik-e egyáltalán.
Még szép!
Nem akarjátok megmutatni a szobátokat?
Tudok három labdával zsonglőrködni.
- Tényleg? - Aha.
Mint egy bohóc.
- Komolyan? - Felpróbálhatom a cipődet?
Persze. Pont jó lesz a lábadra.
Ez a szobánk. Ki kellett takarítanunk, mire ideérsz.
Nagyon jól áll!
Szia, Mia!
Szia!
- Pá! - Várjatok meg a kijáratnál!
Tök jól ment.
Máris jövök.
Figyu! Kérdezhetek valamit?
Aha.
Már eldöntötted, hogy nem akarsz több gyereket, vagy…
Nem…
- Oké. - Semmi ilyesmi.
Miért?
Csak mert majd szeretnék gyereket.
Tőled.
Örömmel hallom.
Csináljunk gyereket?
9 HÓNAPPAL KÉSŐBB
Befonjam a hajad?
- Szúr a harisnya! - Ne gondolj rá! Akkor elmúlik.
Felix! Bepakoltál? Indulnunk kell.
- Milyen nap van ma? - Ma? Szerda.
- Szerda? - Igen.
Basszus, a tornaruha!
Nem tettem be tisztát!
Felix, kérem a telefont!
Kösz! Nyomás bepakolni!
Miért hívja tornaruhának? Tesicucc a rendes neve.
Mert öregek vagyunk.
És régen tornaruhának hívták.
Apa!
- Megtaláltad, szívem? - Igen.
- Akkor hozd ki, légyszi! - Máris.
Bassza meg!
- Apa! - Megyek.
Csak hozom a torna…
Na…
Segítséget kéne kérnünk.
Oké. Benne vagyok.
Jól van?
Aggódom, hogy velem nem stimmel valami.
Emilnek már van két gyereke, úgyhogy vele biztos nincs gond.
Ezért is örülünk annyira, hogy fogadtak.
Az állami rendszerben hosszú a várólista.
- Képzelje… - Na?
Itt minden rendben van.
- Tényleg? - Igen.
Ezzel megvolnánk. Felöltözhet.
Köszönöm!
Szívesen.
Hűha!
Jó nagy épület!
- Elnézést, hogy nem volt elég szék. - Semmi gond.
Igazság szerint végeztünk.
- Oké. - Igen.
- És? - Mindent rendben találtak.
- Úgy van! Minden rendben. - Csodálatos!
Mia, elküldtem a felhőbe a recepteket. Az egyik egy peteérést serkentő tabletta.
Csinálunk egy ultrahangot,
és kitaláljuk, mikor kezdi az Ovitrelle-t, ami elősegíti az ovulációt.
Majd 36 óra elteltével megtermékenyítjük Emil spermájával.
- Jó. - Azután…
Kell még egy kúp, ami erősíti a hüvelyflórát.
Oké? Ez minden.
- Szuper! - Igen.
Nyugalom, minden rendben lesz.
- Alig várjuk! - Igen.
Igen.
Gigantikus napként ragyogja be az egész családot.
Egy kibaszott messiás, aki világosságot és örömöt áraszt maga körül.
Ő a megváltó. A bónuszmama, akit az ég küldött.
Szerette a két gyereket.
A két gyereket,
akiket nem ő szült.
Szerette őket, de nem ő szülte őket…
BÓNUSZMAMA - KOMÉDIA
Kicsim!
Emil!
Emil, kicsim! Elaludtál.
Gyere!
Ja, bocsi.
Nem értem, miért tart olyan sokáig elaltatni őket.
Ja.
Azt mondták, 36 órával előtte.
Kicsim! 35 vagy 36… Nem mindegy?
Honnan tudjam?
Oké.
Szóval ezt eltekerjük… Pillanat.
Erre.
- Igen. - És akkor…
Kétszázötven.
Hoppá! Ez nem lesz jó.
Itt egy légbuborék. Az gáz, nem?
A nővér elmagyarázta, nem rémlik?
Ez normális?
- Oké. - Nem tudom.
Ha kicsi, akkor nem gond.
Oké. Ez pici.
- Jó. Akkor szúrhatod! - Jó, máris.
Oké.
- Egy, két, há', négy, öt. - Egy, két, há', négy, öt.
Ennyi!
Nem fájt?
Nem. Nem volt vészes.
Kemény csaj!
Van egy ötletem.
Ez elég nagy a spermaszökőkutadhoz?
Leveheti a lábát.
- Jó, de… - Felülhet.
Nem fog kifolyni?
- Nem lesz semmi gond. - Oké.
Köszönöm!
Itt volnánk.
- Jaj! - Jó napot!
Most csak a másodikon találtam széket.
Már elvégeztük az inszeminációt.
Tényleg?
Igen.
Remek. Szóval bent van a sperma.
Hogy ment?
Korai megmondani, de reméljük, elsőre sikerrel járunk.
Az ondóminta nem volt rossz.
És ez mit jelent?
Azt, hogy kilencmillió spermium volt a mintában.
- Oké. - Szuper!
Tizenötmillió az átlag.
Értem. De nekem már van két gyerekem.
Nos, a sperma minősége romolhat az életkor előrehaladtával.
- Kevesen tudják. - De akkor…
Mia, felírok egy másik receptet.
Kicsim!
- Azt mondta, hogy a kilencmillió oké. - Nem pont ezt mondta.
Emil, várj!
Visszaviszem oda a széket, ahol találtam.
Csukja be!
Figyelj!
- Ez egy kibaszott labirintus! - Nyugi!
Talán csak kilencmillióan vannak, de mindegyiküket szeretem.
Ráadásul a tökéletes pillanatban fecskendezték belém őket.
Minden rendben lesz.
Minden rendben odabent?
Igen.
Ugye mindketten akarják?
Igen! Abszolút!
- Kösz a kérdést! - Akkor jó.
- Jó mulatást! - Köszönjük!
- Ez nem Anne Marie Helger volt? - De. Szerintem igen.
Nem tudsz gyorsabban futni?
Óvatosan, gyerekek! Pláne te, Felix!
- Pláne te, Felix! - Viggo!
Figyu, kicsim!
Émelygek.
- Jaj, szegénykém! - Nem úgy. Érted!
- Tényleg? - És feszül a mellem.
Ez?
- Hazahúzunk, és kényeztetlek. - Hé!
Utálom ezeket az erőltetett programokat.
- Találkozni akarok a szülőkkel. - Miért? Nyűg az egész.
Gyertek! Mindjárt kezdünk. Bejöttök?
- Máris! - Megyünk.
Oscar anyukája.
Mindjárt lecsap rád, és beszervez egy halom bizottságba.
Gyere!
Te ki vagy?
Selma és Felix bónuszmamája.
- Én Oscar vagyok. - Tényleg?
Sziasztok! Először is nagyon örülnék,
ha nem azokhoz ülnétek le, akiket már ismertek.
Amellett szükségem lenne pár önkéntesre
a halloweeni buli szervezőbizottságába.
És most vessük rá magunkat a finomságokra!
Sziasztok!
Szia!
- Kérsz csokis pillecukrot? - Igen!
- Hékás! - Ne!
Említettem, milyen fontos,
hogy mindenki beszélgessen mindenkivel a szülőcsoportban.
Ezzel is példát mutatunk a gyerekeknek, hogy nem szabad, mármint…
Hogy mindenkit be kell vonni.
- Esetleg meg is szervezhetnék. - Igen.
Csináljunk táblázatot?
Eldobta a pulcsiját.
- Tölthetek? - Kösz, nem.
Oké.
Várandós vagy?
Az elején járok.
- De izgi! Gratulálok! - Köszönöm.
- Oscar anyukája? - Igen.
Beszállnék a buliszervezésbe.
Nagyszerű! Köszi!
Már nagyon kell!
Sietek.
Tessék!
Oké.
Lássuk!
Jól aludtál?
- Ki van kapcsolva a padlófűtés? - Kicsim! Kérlek…
Persze, bocsi.
Na.
Semmi baj.
Biztos?
Persze, csak…
- Hát ja. - Gyere ide!
Most pedig jöhet a levendula.
Lélegezzük be!
Egy cikk szerint a dán férfiak spermaszáma megfeleződött az elmúlt 40 évben.
Lélegezzük be…
Mi az istent művelnek a dán pasik?
A tökükre pakolják a laptopot, és közben vedelik a sört.
Nem. Állítólag már az anyaméhben romlik a sperma minősége.
Szóval az anya a hibás! Ki más?
Elnézést!
Fenyő.
Jó a tüdőnek és az emésztésnek.
Hadd jöjjön a gőz!
Ez egy valóságos járvány.
Veszélyben az emberiség.
Vagy ez a megoldás a klímaváltozásra. Nézőpont kérdése.
Jaj, megfeledkeztünk magunkról.
Kérem, maradjanak csendben!
- Igen. - És jöhet a gőz!
Kurva szar az egész.
Engem pumpálnak tele hormonokkal,
de Emil spermájával van gáz.
- Komolyan, direkt csinálják? - Elnézést!
Ha jól számolom, tizenkét órája szexeltünk utoljára, ugye?
A klinikán azt mondták,
mindig legyen sperma a méhben ovuláció alatt.
- Nonstop. - Nonstop dugunk, kicsim.
Sajog a farkam.
Tegnap kétszer délután, egyszer este. Rengeteget dugunk.
És ma is kéne, hogy növeljük az esélyeket.
Az esélyeket? Máris beindultam.
Mondj még ilyeneket!
Ez nem vicces, Emil. Kicsit sem.
Mindig csak én kezdeményezek.
Mindjárt vége a napnak. És ha most ovulálok?
Vége? Még délután kettő sincs.
- Majd dugunk otthon. - Azt mondták, napközben!
- Nem délután! - Elég! Ez már túlzás.
Ne! Ez hiszti.
Mia!
Mia, drágám!
Állj meg, kicsim! Mit művelsz?
Hová rohansz?
Ha olyan hisztis vagyok, miért vagy velem?
Kicsim!
Hülyeség volt.
Ne haragudj!
Ez nem hisztéria.
Csak aggódom,
hogy ez sok hűhó az injekciókkal meg a többi szarsággal mind kárba vész,
és csak azért lemaradunk a peteérésről,
mert belefáradtunk a szexbe.
A spermiumszámod már csak négymillió volt legutóbb.
Emlékszem a spermaszámomra, Mia.
Utálom, hogy elcseszi a szexuális életünket.
Csodás veled a szex.
És azon aggódom,
hogy már nem kívánsz.
Gyere!
Totál kivagyok.
Segíthetek valamiben?
Oké, gyere!
Csókold a nyakam!
Nem nézünk pornót?
- Pornót? Nem! - Jó, oké.
Gondoltam, hátha segít.
Jó, mármint…
Végül is megpróbálhatjuk.
Igen?
Neked oké?
- Persze! - Tényleg?
Oké.
„Kiéhezett mostohaanya.”
Oké!
Egy pillanat.
Leveszem a harisnyámat.
- Beletekernél? - Aha.
Lássunk valami akciót!
Igen!
- Hűha! - Basszus!
- Jó, keresek mást. - Köszi.
Oké.
Ó, igen!
Nézel pornót?
Előfordul. Hébe-hóba belebotlik az ember.
Belebotlasz a PornTube-ba?
Mond még egyszer!
Mit? PornTube?
Iszonyú szexi vagy, mikor azt mondod, hogy PornTube.
Tényleg?
Várj!
Oké.
Basszus!
Kurva szexi vagy.
- Mindjárt elmegyek. - Igen!
Csodálatos vagy! Basszus, de fáj!
Felfelé! Segíts!
Gyere!
Bevezetünk egy új rendszert.
Visszacsavarunk a borozgatásból, és több halat eszünk.
És ne hordj ilyen szűk bokszert!
Elmegyek akupunktúrára, te is jössz!
Oké. De nem lehetne…
Nem ülünk le egy percre, és…
Teszek be másik kukazsákot.
Oké.
Segítsek?
Ne! És buliban sem cigizhetsz!
- Abbahagytam. - Dehogy hagytad!
- De… - Múlt hétvégén nem cigiztél?
De. Lassan, kicsim!
Három hónap alatt felmenne a spermaszámod.
Te is tehetnél valamit.
Jó. Kicsim…
- Miért ilyen szar ez zsák? - Bocsi!
Nagyobbat akartam venni. Ez is belemegy, csak finoman csináld!
Lazítanom kéne.
Nem idegeskedhetek folyton, mert a testem nem bírja.
Annyit stresszelek, hogy már a testem is belefáradt…
Kicsim, széttéped.
Segíthetek egy kicsit? Megengeded?
Vegyél fel másik bokszert!
Jó. Rohanok.
Ez a tyúk full kattant. A nagy semmin kotlik.
De mivel azt hiszi, hogy tojásokon ül, nem tojik semmit.
Muszáj neki besegíteni egy kicsit, vagy az istennek sem hagyja abba.
Néha már az is elég, ha vödröt húzol a fejükre.
Vödröt? Durván hangzik.
Dehogy! 24 óra múlva visszakattannak.
Furák ezek az állatok.
Simon sem százas.
Előadta Vesternek, hogy intézzük a kistesót.
- Tényleg? - Ja. Bár nem tudom, akarom-e.
Nem foglalkoznátok egy kicsit a gyerekeitekkel?
De. Nem keresünk pár nyársat, és sütünk kenyérkét?
- De! - De!
Juhé! Alig várom, hogy nyers tésztától és füsttől bűzölögjön a ruhám!
Gro! Akad némi fehérbor a melóhelyeden?
Rikke! Ez egy családi játszópark.
Ja. Annál inkább indokolt a dugipia.
- Hívtak a göteborgi könyvvásárra. - Na!
- Felolvasóest pódiumbeszélgetéssel. - De jó!
Tökéletes időzítés!
Jól jön a pluszpénz. Baromi drága ez a babaprojekt.
Kösz a kéziratot.
Tetszett?
- Szóval nem. - Az a kérdés, neked tetszik-e.
Ne idegesíts már, Rikke!
- Szenvedek vele. - Nézd! Rossz passzban vagy.
Megesik. Olyan vagy, mint a mosott szar.
Tudom, hogy gáz ez az időszak, de ki kell bírnod.
Mosott szar?
Pontosan.
Ja, abszolút igazad van.
Nem tudom megragadni a témát, nincs semmi ihletem, és…
Bónuszmama-komédia.
Hogy tarthattuk ezt jó ötletnek?
Nem rossz az ötlet.
Csak nem éppen egy komédia.
Miért írnád viccesre, ha nem az?
Nem érzem azt, hogy hiteles lenne.
Úgy utállak, amikor igazad van!
És most elzavarnád a rideg szerkesztőt, hogy dumcsizhassak a drága barátnőmmel?
Oké. Beszéljünk a szülinapomról!
Halljam, mi lesz rajtad? Jaj, mégse!
Én találtam egy fantasztikus ruhát.
Eszméletlen!
Boldog volt, hogy a kezdetektől fogva jól kijött a gyerekkel.
Szerette őket. És a gyerekek is szerették őt.
Igen! Ez az!
Apa! Kérek egy tojásos dobozt!
Természetes érzés volt velük lenni.
Szívmelengető, meghitt…
- Hol a zöld festék? - Mi?
Nem hiszem el!
Elhasználtuk az egészet.
A sötétzöldet? Nem jó a rózsaszín?
Azt kérem.
Selma, az ég áldjon meg!
Csendre és nyugalomra vágyom, oké?
Meg akartam mutatni az álarcomat.
Jó, csak ne most, Selma!
Ja, ő tök király!
- Mi a baj? - Miát nem érdekelte.
Mi a helyzet?
Szeretnék csendben dolgozni, de folyton bejönnek és hangoskodnak…
Egyszerűen nem tudok koncentrálni.
Beszélek velük, de nekik is joguk van játszani.
Ha nincs gyerekünk, mi is gyereknek számítunk?
Nem csináljuk meg a tesztet szombaton, Rikke bulija után?
Kibírod addig?
Aha. Jobb kedvünk van, amíg reménykedünk.
Jobb úgy a buli. Érezzük már jól magunkat!
Egy pozitív teszttel még jobb lesz.
Elvileg nem a babára gyúrtok?
- De, igen. - Oké. Értem.
Reggel csináltunk tesztet.
- Negatív. - Bassza meg! Nagyon sajnálom!
És veletek mizu?
Hogy velünk? Dugunk, mint a nyulak.
Nézegetünk egy négyszemélyes sátrat. Ami passzol a Teslához.
Ha egyszer elkezdesz teslás kiegészítőket nézegetni…
Bocsi!
Hova meneküljek, ahol lehet egy kis nyugtom?
Meg akartam nézni, mi van veled.
Még pisilni sem tudok nyugodtan.
Nem tölthetek el otthon egy normális napot,
hogy összebújva tévézzünk egy kicsit anélkül, hogy ránk másznának a gyerekek,
mert meg kell osztoznunk azon a kurva kanapén!
Nem vehetnénk egy nagyobb kanapét?
Ja, nyilván nem, mert sértené a kifinomult esztétikai érzékedet.
- Nincs annyi hely a szobában. - Nem fér el egy nagyobb kanapé?
Tényleg nem.
Na és én?
- Hogy érted? - Nekem jut hely a menő lakásodban?
Szerintem ennyi elég volt mára, kicsim.
„Szerintem ennyi elég volt mára, kicsim.”
Atyám!
Mondja Emil, a punnyadt zsaru.
Emil, a debil.
Fú, basszus!
Nem megyek sehova.
- Oké. - Jól vagyok.
Nem mosod meg az arcodat?
Lófaszt!
Oké.
Itt hagysz?
- Gyerekes vagy! - Hívok egy taxit.
Hé!
Kurvára igazságtalan, hogy Katrine-ben működött a spermád!
Ne most beszéljük meg, amikor részeg vagy! Hazamegyünk.
- Nem! - Hagyd abba!
- Nem is érdekellek! - Dehogynem! Gyere!
Mi a faszt csinálsz? Térj észhez!
Ne mondd nekem, hogy térjek észhez!
Akkor ne.
- Megyünk haza. Gyere! - Nem!
- Oké. - Nem megyek haza!
- Miért nem akarsz hazajönni? - Kapd be!
Kicsim!
Istenem, hogy te mennyire idegesítő vagy!
Bassza meg!
Jó reggelt!
Szétcsaptam magam tegnap, mi?
- Csak a ruhák… - Leülnél, légyszi?
Szánom-bánom vétkemet.
Bicsi-bocsi!
Ettél már? Csinálok pirítóst.
- Vagy… - Nem beszélhetnék meg a…
De, persze.
Néha úgy érzem, mintha valami statiszta lennék ebben a kálváriában.
- Én is szenvedek. - Persze…
Még ha nem is mutatom.
- Tudom, bocsánat… - Hadd fejezzem be!
A haragod megmérgezi a kapcsolatunkat.
Egyre csak táplálod magadban a rossz érzéseket,
ahelyett, hogy megdumálnánk, mielőtt…
besokallsz.
- Biztos a gyerekek… - Vedd fel!
Szia, Katrine!
Na, tényleg?
Boldog anyák napját!
Igen, teljesen jogos.
Szia! Kihangosítottalak. Mehmet is itt van.
Szia!
- Szia! - Szia!
Tegnap este valami szörnyűséget csináltam egy random pasival.
Mi műveltél?
Emillel csúnyán összevesztünk,
és seggrészegen majdnem összekavartam egy sráccal.
Oké, Mia. Mit jelent a „majdnem”?
Bedugta, vagy nem?
Amúgy hogy hívnak?
A lényeg, hogy leállítottam, oké?
Nem tettem meg.
A régi Mia megtette volna.
- De csak smároltunk. - Oké. Büszke vagyok rád, Mia.
El kéne mondanom Emilnek.
Tuti odáig lesz, ha meghallja…
Ne! Te csak hallgass, Andreas!
Mia! Mély levegő!
Semmi drasztikus lépés!
Szóval részegen elkövettél egy hibát egy random sráccal, ugye?
Igen! És szeretem Emilt. Gyereket akarok tőle.
Megérdemli, hogy őszinte legyek vele.
Nem, drágám! Nem mondhatod el! Soha!
- Figyelj csak! Megértjük. - Megesik az ilyen, tudod?
Szóval együtt kell élned a bűntudattal, a szégyennel, a bánattal…
El kéne mondanom neki.
Csak a lelkiismeretedet akarod megnyugtatni.
Oké, figyelj csak!
Gondold végig, miért vetetted rá magad egy másik pasira!
Pontosan!
Mi elől menekülsz?
- Honnan ez a fene nagy bölcsesség? - Tapasztalat.
Véletlenül megdugtam Christiant a minisztériumból.
De terápián megbeszéltük a dolgot. Sose felejtsd el, hogy…
Most jön a pusztító idézet.
„A szerelem munka.
Nem egy véget nem érő varázslat.”
Esther Perel szerint. Vagyis…
„Szeress bele egy buta csávóba.” Thomas Helmig.
- Mia, nem lesz semmi baj. - Nem lesz baj.
Ja. Mondtam már, hogy találtunk egy másik ügynökséget?
Az is Kolumbiában van, de sokkal több a potenciális béranya…
- Ez remek. - Ugye?
Fantasztikus.
De fel kellett vennünk egy csomó kölcsönt.
Később még meséltek róla. Addig is drukkolok. Most lerakom, jó?
- Magán kívül volt az örömtől. - Ja.
Bocsáss meg!
Mit mondtál?
- Bocsáss meg! - Nem…
Nem hallok semmit.
Elismételnéd?
Na, mi az?
Bocs, hülye voltam.
- Én is. - De én hülyébb.
Ez igaz.
Igaz.
Légyszi, ne haragudj!
De…
Tegnap, amikor elfutottam tőled, akkor…
Jó. Megígéred, hogy többet…
nem fordul elő?
Soha többé.
Szeretlek.
Én is szeretlek.
Őrülten.
Én annál is jobban.
Hozhat egy kis reggelit a punnyadt zsaru?
Lecsüccsenünk a csodás kanapénkra, és megreggelizünk.
Vagy ennyi elég volt mára?
- Elviselhetetlen voltál. - Ne már!
- Még sosem láttalak ilyennek. - Hagyd abba!
Nos, Mia…
Megvárná, amíg Emil megérkezik?
Hogyne, persze.
Mehet.
Nos, Mia, sajnálatos módon mindhárom inszemináció sikertelen volt.
A következő lépés az IVF-kezelés.
A petesejtet testen kívül termékenyítjük meg, majd beültetjük.
Át kell esnie egy újabb hormonkezelésen,
amely egy injekciókúra, és meggátolja az ovulációt.
A páciensek elmondása szerint nem lesz túl kellemes.
Adok egy tájékoztatót.
Már megint ezt csinálja.
- Hogyan? - Csak hozzám beszél.
Emil is itt van, tudja?
Minden alkalommal ez van.
Tudom, hogy az én testemben zajlik akció,
de ketten viseljük a lelki terhet.
- Nem számít. - De igenis számít.
Ne bánjon úgy a férfiakkal, mintha másodrendű szülők lennének!
A nemek közti egyenlőség itt kezdődik, a rendszerben.
Érti? Ön végig rám néz, végig csak hozzám beszél,
míg Emil mögöttem kullog a spermájával a kezében.
Nézzen rá, beszéljen vele, mintha létezne!
Adja meg a tiszteletet, és adjon neki egy kurva széket!
Olyan nehéz megoldani?
Adjon már neki egy széket! Miért sajnálja tőle?
Egy széknek örülnék.
Akkor önnek mondom, Emil.
Az új kezelés nem fogja enyhíteni a hangulatingadozást.
GÖTEBORGI KÖNYVVÁSÁR
Bassza meg!
Miért vágyik rá Rebecca olyan kétségbeesetten,
hogy tárgyiasítsák?
Egész életében tárgyként kezelték.
A világon mindenki vágyakozva bámulja a női testet.
Rebecca értéke a szépsége, a fiatalsága, a termékenysége.
Fájdalmas és megalázó, amikor egyszer elmúlik ez az érdeklődés,
mert akkor mi marad belőlünk?
A férfiak nincsenek kitéve ekkora figyelemnek.
Talán úgy fogalmaznék: „Látni és látszódni.”
Két különböző valóság, amit meg kell tapasztalnunk.
Sokunkat érdekel, mik a tervei a jövőre nézve.
Folytatódnak Rebecca kalandjai?
Sajnos nem.
A következő regényem egy bónuszmamáról szól.
De az igazat megvallva
kisebbfajta alkotói válságba kerültem…
Milyen érdekes!
Nemrég Knausgård vallott arról, hogyan birkózik meg az írói válsággal.
Őszintén megmondom, nem az ihlet hiányával küzdök.
Megállás nélkül írok,
csak szinte kizárólag személyes gondolatokat, meglátásokat…
Ez egyfajta napló a…
A…
Miről?
Hát, olyasmikről, mint…
az önutálat és a szégyen.
Ugyanis mi…
Illetve én…
Sokan közülünk…
Olyan ez, mint egy járvány.
Sokan küzdünk azzal, hogy a testünk nem…
Szóval…
Főleg a termékenységi kezelésemről írok.
Tessék, kimondtam.
Az írással próbálom feldolgozni
a kínzó önutálatot…
és a sötét gondolataimat, hogy…
kevésbé érzem magam nőnek, amiért nem tudok teherbe esni.
Ez elképesztően érdekes.
És fontos.
Igen, csak inkább egy napló, intim önvallomásokkal.
Egyfajta ventilálás.
Talán túlontúl is komor a korábbi írásaimhoz képest.
Szívesen olvastam volna,
amikor öt évvel ezelőtt én is keresztülmentem ezen.
Hát én is kimondtam.
Vannak még a teremben, akik hasonló cipőben járnak?
Köszönöm.
Látod?
Sokan vagyunk úgy vele,
hogy szívesen olvasnánk egy olyan írótól, akivel azonosulhatunk.
Ha már Knausgård nem elégíti ki ezt az igényünket.
Hát ezért írd meg te ezt a könyvet, Mia!
Bemutatom nektek a gyermektelen asszonyt.
Itt áll rettegő pompájában, tele sóvárgással.
Aki én vagyok.
A vállamon annyi szégyen, amennyit csak elbírok.
Meztelenül vonulok az utcán, rajtam röhög város.
Én cipelem a gyermektelen nők terhét, hogy nekik ne kelljen.
Gyertek, üljetek körém mind, gyermektelen nők és bónuszmamák!
Hulljunk együtt darabokra, ha erre vágytok!
Ki tudja, meddig senyvedünk Emillel ebben a termékenységi pokolban,
és hogy elveszítem-e a józan eszem, mire sikerül, ha egyáltalán sikerül.
FÁJL MENTÉSE
ÉHSÉG
- Szia, kicsim! - Szia! Jól vagy?
Igen, bocs, hogy nem hívtalak.
Belemerültem az írásba.
Tök jó lesz.
Igen? Mesélj!
Ez a termékenységi kezelés elképesztően lélekölő.
- Igen. - Szóval…
Arról szeretnék írni, hogy…
mennyire gyötrelmes,
és hogy milyen idegtépő,
hogy mondhatni tönkreteszed a tested, hogy teremts egy új életet.
Oké.
Szóval így.
Mindezt nyersen és kendőzetlenül.
Izgalmas.
De nem rólunk írsz, ugye?
Nem, dehogy.
Jó. Nem szívesen osztanám meg a spermaszámomat az olvasókkal.
Amúgy Gro és Simon meghívtak vacsorázni.
De jó!
Ja. Simon biztos vett egy új kütyüt, és azt akarja megmutatni.
Kíváncsi vagyok.
Gastronoma Airfryer. Nyolc literes.
- Azt a mindenit! - Bizony.
Szóval? Jöhet a vacsora?
- Igen! - Gyerekek! Vacsora!
Szóval ez az utolsó kör a magánklinikán.
Ha ez sem jön be, megyünk az állami ellátásba.
De hosszú a várólista.
A Hvidovre Kórházban reménykedünk.
- De az sem biztos, hogy lehetséges… - Ugyan!
Emil spermaszáma folyamatosan csökken.
Legutóbb már csak egymillió volt, szóval…
- Ja. - Értem.
- Igen. - Ezek szerint az kevés?
Rettenetesen alacsony.
Nagyon alacsony.
Kicsim! Nem a te hibád.
Ez van, és kész.
Igen.
Szerencsére elég, ha egy rendesen fickándozik.
- Igen. - És hát…
- Nekünk Gróval… - Ne! Vagyis…
Kér valaki desszertet?
- Igen. - Csináltunk egy kis…
- Fagyit. - Házi fagyit.
Simon új masinájával.
- Az egy csoda. - Fantasztikus.
Készíti a fagyit, miközben mi beszélgetünk.
- De attól még házi. - Kértek kávét?
- Igen, köszi! - Jöhet mellé brandy?
- Kihagyom. - Egy kupica belefér.
Vettem egy drága cuccot. Isteni és baromi drága.
De a minőséget meg kell fizetni. Drága, de jó.
- Bőven megérte. - Drágám!
Kóstoljuk meg!
- Jól elvagytok, skacok? - Aha.
Hol tartotok?
- Kábé a felénél. - Oké.
Egy pillanat.
- Megérdemlünk egy pohárkával, nem? - Gro nem kér?
Jó…
Asszem, elmondom most.
Ne, drágám! A gyerekek. Tudod.
Nem hallják. Szóval…
Útban van a kislányunk.
Vagy a kisfiúnk.
Ez csodálatos!
- Gratulálok! - Óriási!
Ja.
- Fantasztikus! Tényleg? - Igen, tényleg.
De előtte azért együk meg a desszertet!
Ugye?
- Hűha! Hát ez… - Szuper, csodálatos!
Óriási öröm. Már alig várjuk.
Hát, azt elhiszem.
- Ünnepeljük meg! - Igen!
Tudod, mit? Idézzük meg Kubát!
Gro!
Miért nem mondtad, hogy terhes vagy?
Ez fantasztikus hír!
Miattam ne fojtsd el az örömödet!
- Ugye nem fogod? - Nem erről van szó.
Nem tudom, örülök-e.
Vesterrel szörnyű volt a terhesség.
És mintha a testem már kezdene is rá emlékezni.
Gro, ne csináld már!
Ugrálnod kéne a boldogságtól.
Ez egy csoda.
Úgy irigyellek!
Jól átgondoltad?
Várhatnál még egy kicsit, vagy…
- Szia! - Helló, Mia!
Mi a baj?
Adj neki még egy kis időt!
Vagy…
Aha.
Simon is ezt mondja.
Hogy…
ne siessem el, és…
De…
Egyszerűen…
Arra kelek, hogy kurvára halálfélelmem van!
Minden reggel!
Összevissza ver a szívem!
Komolyan úgy érzem,
mintha a testem egy börtön lenne,
ahonnan nincs menekvés.
Nem tudom, hogyan…
magyarázzam el, de…
nem tudok végigcsinálni egy terhességet, meg az egészet…
egy csecsemővel. Nem megy!
De Gro!
Mi itt vagyunk veled, tudod?
Nem vagy egyedül. Segítünk a babával.
- És ott van Simon is. - Hallgassatok már meg!
Nem is figyeltek rám!
Nem megy!
- Nem! - Értem.
- Megértjük. - Jól van.
Nyugodj meg, drágám!
Semmi baj!
Bocsánat!
Semmi baj! Nyugodj meg!
Minden rendben.
Nem megy!
Oké.
Üdvözlöm önöket! Látom a kartonjukban, hogy…
már mindent kipróbáltak magánúton.
A magam részéről egy hosszú távú kezelést javaslok,
mely során előidézünk egy egyfajta…
mesterséges menopauzát.
Hogy mondta?
- Menopauzát? - Igen.
Az ön természetes ciklusa megzavarná a stimulációt,
szóval ez a legjobb megoldás.
Persze előfordulhatnak mellékhatások.
Erős szívdobogás, fejfájás, hőhullámok, viszketés,
száraz nyálkahártyák és hangulatingadozás.
Buszmegálló a Hvidovre Kórház előtt.
Emillel néma csöndben várjuk a buszt.
Emésztgetjük a hallottakat.
Nem messze tőlünk egy idős néni kutyagittet szed fel a földről.
Fojtogatott a sírás.
Emil megszólal: „Jó.
Összeszorítjuk a fogunkat, és végigcsináljuk.”
»Baszd meg!«, gondoltam magamban.
De nem mondtam ki.
Baszd meg!
Mia! Szerintem kezdődik.
Jó! Megyek már!
Tudom, hogy bántom Emilt.
De most akkor is erre vágyok.
- Megmasszírozzalak? - Légyszi, ne!
Basszus!
- Büdös a szám? - Aha, eléggé.
De nem gáz.
- Sajtot ettél? - Aha, és hagymát.
- Basszus! Ki kell mennem… - Menj csak!
Mi az?
- Jól van… - Nagyon görcsöl!
- Nem akarsz leülni? - De.
Gyere!
Mit csináljak vele?
Szeretném magamba tömködni a kilökődött magzatot.
Hátha úgy életben marad.
Sajnálom, Mia.
Belerángattalak ebbe, pedig tuti szürreális neked az egész.
Nem. Nem rángattál bele semmibe.
Te vagy a legjobb barátom.
Szia!
Jól vagy?
Nem mondanám.
Köszönöm, Mia.
Szívesen.
Nekem is jólesne egy sör.
Basszus!
Remélem, átvészelik.
Kicsim, te rólunk írsz?
Mi?
Véletlenül beleolvastam a laptopodon.
Többször is engem idézgetsz.
Szó szerint.
El akartam mondani, kicsim.
Aha. Tényleg?
Igen, mert…
Muszáj kiírnom magamból ezt a sok mindent,
ami felgyülemlett bennem.
- Azt mondtad, nem írsz rólunk. - Tudom.
Konkrétan rákérdeztem. És azt mondtad, nem.
Én melletted akarok lenni. Nem a könyved lapjain.
És ezt értem is.
- Csak… - Csak?
- Nem tudom, mit mondjak. - Komolyan gondolod, amiket írsz?
- Borzasztóan rosszulesett. - Nem akartam, hogy lásd.
Ez az alkotói folyamat része, és nem akarom cenzúrázni magam.
- Ez benne a lényeg. - Nem értem, hogy…
Csak a sérelmeidet dédelgeted.
Ez nem is igaz!
- Pedig azt csinálod. - Csak kiírom az érzéseimet.
Mielőtt egy óriási masszává nő, ami megfojt belülről.
El akarom olvasni. Az egészet.
Abszolút jogos.
- Jó. - De még korai lenne.
Egy kicsit kaotikus az egész, és még azt hinnéd,
hogy tehetségtelen vagyok.
- Minden csak rólad szól. - Tessék?
Ezt is megírod?
„Emil kiakadt, mert az ígéretem ellenére írtam róla.”
- Elég! - „Szarok rá. Mit tud ő? Nem is művész.”
- Hagyj már! - Nem adtam rá engedélyt, felfogtad?
- Engedélyt? - Itthon sem lehetek biztonságban.
Kiteregeted az életem.
Felrobbanok, bazmeg!
- Miért nem nyílik az ablak? - Azért, mert gyerekzáras.
Nem néznél rám, miközben beszélgetünk?
Na figyelj! Nemrég a barátnőm abortuszában segédkeztem.
Szétrobban a fejem a migréntől.
Félóránként hőhullámaim vannak a kurva menopauzától, érted?
Te meg hiúsági kérdést csinálsz a könyvemből, ami talán meg sem jelenik!
Hiúság?
Tudtam, hogy kiakadsz, és nem lehet veled megbeszélni.
Naná hogy kiakadtam!
- Kábé meddig fog tartani? - Miért?
Dolgod van?
Lesz egy kis péntek esti iszogatás.
A kollégákkal.
Jó neked.
- Ne csináld ezt, légyszi! - Mit?
A bűntudatkeltést.
Nem szakadhatok ki ebből egyetlen estére?
Bárcsak én is megtehetném!
Miért lököm el magamtól?
Nem érdekes.
- Menj nyugodtan! - Nem.
- Enged ki a gőzt, bulizgass… - Fejezd be!
Smárolj az asszisztenseddel!
Röhejes vagy.
Mia és Emil?
- Igen. - Önök jönnek.
- Szuper! - Ma egyedül megyek.
Fáradjon be!
Gyűlöletet hordok a méhemben.
Ami egyre csak nő.
És üvölt bennem, mint egy veszett kutya.
Ez valami új gumikesztyű. Egyértelműen kisebb.
Képtelenség felvenni.
A remény gaz csábító.
Adunk egy kis morfiumot.
Hogy ellazuljon.
Így, ni.
Tegyünk be valami zenét!
Akkor kezdjük!
Egy kicsit magasan van a petefészke, úgyhogy érinteni fogom a hólyagot.
Érezhet egy pici csípést.
Tessék.
Jól van.
Oké, megy.
Ez a pánsíp kezd az agyamra menni. Nincs valami más?
Ez ment 12 órán keresztül az éjszakai műszak alatt.
Nemsokára elmúlik a morfium hatása, úgyhogy mindjárt kijózanodik.
- Pedig péntek van. - Mi?
Elmúlik ez a kábulat.
Jó hírrel szolgálhatok. Hat petesejtünk van.
Holnapután felhívjuk 8:30 és 9:30 között, ha nem sikerült a megtermékenyítés.
- Holnapután. - Csak ha nem sikerült.
- Az a jó, ha nem hívnak? - Igen.
Ha nem hívjuk, sikeres volt a procedúra.
Az a jó hír, ha nincs hír, de ne nézegesse a telefont!
Végre elkészültél.
- Van nedves törlőkendő? - Igen, máris hozom.
Jaj, de aranyosak vagytok!
Nem vagyunk aranyosak.
- Félelmetesek vagyunk. - Bocs, igaz.
- Zombik, csontik, útra fel! - Apa!
Jó szórakozást!
Szia, Mia!
- Bocs, hogy nem leszek itt, ha hívnak. - Remélhetőleg nem hívnak.
Így értettem.
Nem baj.
MAGÁNTELEFONSZÁM
Halló!
Jó napot! Signe vagyok, és a Hvidovre Kórházból hívom.
Gondolom, sejti, miért.
Sajnálatos módon a hat petesejtből egyet sem sikerült…
Helló, Mia!
Mi újság?
Sajnálom a tortát. Emil mondta, mennyit melóztál vele.
Rád bízhatom a limbót?
Ott van valahol a partvisnyél.
Miért mentél el ilyen állapotban?
Halálra rémítetted a gyerekeket a sikítozásoddal.
Te sosem borulsz ki.
Mintha meg sem rázna ez az egész.
A gyerekek nem mernek elaludni nélkülem.
Emil, ne menj még! Maradj itt velem!
Mi van? Na ide figyelj!
A gyerekek kiborultak. Félnek.
Nem csak te létezel.
Nem szeretsz.
Most a gyerekek az elsők, nem érted? Te is ezt tennéd, ha lenne saját gyereked.
A rohadt életbe!
Gyere be!
Jó fiú!
- Jó kisfiú vagy. - Nincs több jutifalat.
- Már így is elég kövér. - Elég a bodyshamingből!
- Oké? - Igazad van.
- Bocs. - Helló!
A királykisasszony feltámadt haló poraiból.
Nem vagy éhes, Mia?
Nem, kösz.
Emil négy napja megállás nélkül hívogat minket.
Szerintem beszélned kéne vele.
Tudom, de nincs hozzá erőm.
Mia, ne csináld!
A bérlőm ki tud költözni a lakásból.
Összeköltözik a párjával, szóval minden tökéletes.
Ja, tökéletes.
- Lezuhanyozom. - Jó.
Hálásak vagyunk érte.
- Mi az? - Beszélj vele!
És mit mondjak?
- Fura újra itt lenni. - Igen.
Arra gondoltam, átfestem a falat valami vidám színre, és…
A növények kinyiffantak, úgyhogy veszek pár újat.
Mondjuk pálmát, vagy valami egzotikus cuccot.
Na és hogy vagy?
Jól.
Hozok chipset.
Hiányzol Emilnek és a gyerekeknek.
Emil kikészült, hogy csak úgy otthagytad.
Hát, ő akarta így.
Te költöztél el.
Nem vártam meg, amíg kirúg.
Miért rúgott volna ki?
Elég levágós volt, Gro.
Nem bírta a feszkót.
Hát, ezt… Simonnal egész másképp látjuk.
Felix és Selma nem érti, miért tűntél el az életükből.
Gőzük sincs, Mia.
Jó, de…
Van egy kedves anyukájuk.
Figyi már!
Segítesz visszaállítani a Tinder-fiókomat?
- Ez komoly? - Igen!
Rebecca egy meseszép virágmintás, aranyfonalas ruhában tündökölt.
Mindenki dicsérte.
Gyorsan ivott, és sokat.
Táncolni vágyott, törni-zúzni,
és rekedtre énekelni a torkát.
A picsába!
Mit akarsz?
Ez komoly?
Felmehetek?
Nem tartom jó ötletnek.
Agyrém, hogy nem tudunk beszélni.
Nem értem, mi ez az egész!
Tudom, hogy kemény volt. Megértem.
De nem szállhatsz ki csak úgy! Harcolnod kell!
Te nem akartad.
Mi a francról beszélsz?
Csak megkönnyítettem a dolgodat.
Hogy mi?
Még jobban elfajult volna a helyzet.
Nem beszélhetnénk meg?
Mondd el, mit érzel! Itt vagyok!
Már nincs mit megbeszélnünk.
Én nem csak egy futó kaland vagyok!
- Felmegyek. - Nem mész sehová.
- Fázom! - Itt maradsz!
Szeretjük egymást, Mia!
Gyereket akartunk.
Mi ez az egész? Mi ütött beléd?
Nem ismerek rád. Hol vagy? Odabent valahol?
Ne csináld!
Kicsim, hagyd ezt abba!
Ne csináld ezt, kérlek!
„Tudta, hová álljon a teremben, a koreográfiában,
tartva a távolságot.
Tudta, hogy legyen vágyálom, délibáb,
azt azonban nem, hogyan legyen valaki barátnője.
Miért mindig az a vége, hogy kifordul önmagából?
Senki sem tudta elviselni.
Ismét egy éretlen…
pasiba zúgott bele, aki rühellte a kötöttségeket.
Nem volt szükség szavakra. Tudta, mire gondol a férfi.
»Mentsetek meg ettől a begőzölt érzelemvámpírtól!«
Szóval pattanj vissza a nyeregbe, Rebecca!
Jó húzogatást!”
Szociológia szakra jár az egyetemen, és…
- Bevállalta. - Ez fantasztikus hír!
- Gratulálok! - Köszi.
Borzasztó okos és gyönyörű gyerek lesz.
Igen. És kopaszodásra hajlamos.
- Reménykedjünk! - Igen.
Szóval elkezdjük elölről, és…
imádkozunk, nehogy ő is megpattanjon.
Nem tudom, Mehmet hogy élné túl.
- Szorítok ezerrel! - Kösz, hugi!
- Köszi! - Kösz, hogy eljöttél!
- Egészségedre! - Egi!
Olyan jó, hogy újra ihatok!
És végre nem úgy érzem magam, mint egy 60 éves, klimaxoló roncs.
Totál abszurd volt a vége.
Mint egy véget nem érő rémálom, amiből sosem fogok felébredni.
Olyan voltam, mint egy függő.
Aha.
Meddig is próbálkoztatok?
Hát, saját erőből kilenc hónapig.
És februárban kezdtük a kezelést, szóval…
Úgy másfél évig?
Hát, mi öt éve csináljuk.
- Baszki, tényleg! - Igen.
Körbeutaztuk a fél világot,
és elment rá vagy egymilliónk.
Ha két dán férfi szereti egymást,
és gyereket akar, nem kap segítséget.
Nagy, boldog család.
Arra célzol, hogy túl könnyen feladtam?
Ezt vetted ki a szavaimból?
Nagyon durva volt, Andreas.
Brutális.
Ne már…
- Mi az? - Naná hogy durva volt, baszki!
Babát akartatok, és szarul alakult.
De nem léphetsz le, ha besokallsz. Otthagytad Emilt a francba.
Ez akkora szemétség.
- Akkor menj hozzá te! - Ne fárassz!
Tovább kellett lépnem, és végre jól érzem magam.
Oké.
- Érted? - Rendben.
Ja. És holnap randira megyek.
- Francokat! Dehogy mész randira! - Tessék!
- Helyes, nem? - Szerintem ronda.
- Nézd meg jobban! - Elmondhatom, miből van rohadtul elegem?
Minden alkalommal, ha valami jó történik veled,
muszáj tönkretenned.
Úgy belehergeled magad az önutálatba,
hogy azt képzeled, nem érdemled meg a boldogságot,
sem azt a férfit, akit az isten is neked teremtett.
Nem élhetünk segítség nélkül, Mia.
Szükségünk van valakire.
Én sem tudom, mihez kezdtem volna Mehmet nélkül.
Emil a te Mehmeted.
Oké.
- Szia, Mehmet! Kösz, hogy eljöttél! - Még szép!
Szia!
Majd dumálunk.
Na és neked?
Sok komoly kapcsolatod volt?
Igazából most lett vége egynek.
Tök váratlanul.
Váratlanul? Értem. Biztos jókora seggfej volt.
Ja, hát…
Ja, óriási barom lehet, ha csak úgy lelépett.
Nem ő volt az igazi.
Tuti bolond, ha otthagyott egy ilyen csodálatos nőt.
Tiszteljük meg azzal a másikat, hogy normálisan kommunikálunk!
Valahol mindannyian olyan társat keresünk,
aki számon kér minket, ha valamit elsunnyognánk.
Lehet, hogy viccesen hangzik, és van benne némi ellentmondás.
Minden azon áll, hogy megértsük,
a másik milyen terhet cipel magával.
A szerelem ingyen van, de a múlt előbb-utóbb…
Biztosan sosem gondoltak arra,
hogy a jövőbeli gyermekeink, mármint a mi gyerekeink…
Ha egyszer lesznek gyerekeink…
Egyszerűen csak…
Sajnos mennem kell.
Ne haragudj! A legkevésbé sem a te hibád.
- Borzasztó aranyos vagy, csak… - Jó, de…
Mia?
- Szia! - Szia!
- Mizu? - Hát te?
Emilt kerestem, de nincs otthon.
Nincs. Kiállításmegnyitója lesz.
- A picsába, tényleg! - Épp oda tartunk.
- Nem jössz velünk? - De.
- Elviszünk. Hozom a kocsit. - Bringával megyünk.
- Kocsival megyünk. - Bringával megyünk, 500 méterre van.
- Kocsival. - Bringával.
- Nem 500 méter. - Megnéztem.
- Semmi kedvem megizzadni. - De inni fogunk, akkor minek?
- Bicikli, és kész. - Az appok mindig légvonalban számolnak.
Csak nem akarom, hogy…
- Menjünk már bringával! - Nem!
- Egészségedre! - Gratulálok!
- Köszönöm.
Mi újság? Jól vagy?
Sziasztok!
Hogy vagytok?
Gyerekek! Menjetek anyához, amíg Miával beszélgetek!
Emil!
- Na? - Bocs, hogy csak így betoppantam!
- El kell mondanom valamit. - Nekem is van saját életem.
És ott vannak a gyerekek.
- Ha nincs meghívód, menj el! - Emil!
Kérlek, csak két perc, nem több!
Utána elmegyek.
Legyen!
Két perc.
Oké.
Bocsánatot akartam kérni, hogy elhagytalak.
Ráadásul úgy, hogy esélyt sem hagytam neked.
Szó nélkül leléptem, mint mindig.
Nagyon sajnálom!
Jó. Oké.
Megint a hatalmába kerített az az érzés, hogy engem nem lehet szeretni.
Rettenetesen fáj, ha azt érzed, hogy téged nem lehet szeretni.
Elég lesz már, drágám! Add szépen ide!
Az én kis cukortündérem.
Még jó, hogy nincs mindennap karácsony.
- Mia! - Igen?
Először rondának láttalak.
- Igen? - Tényleg csúnya voltál az elején.
Fogalmam sincs, miért.
- De már nem vagy az. - Örömmel hallom.
- De az elején ronda voltál. - Jól van.
Oké.
- Te is csúnyának tartottál? - Kicsit.
Egy pindurkát. Az elején.
De aztán…
Nézd, kicsim! Ez te vagy marcipánból.
Na ne!
- Túlzás? - Egy hangyányit.
Hát jó.
Szia, Rikke!
Szia, drágám! Boldog új évet!
Szia, neked is!
Komolyan?
Gratulálok!
Hányadik hónapban?
Ez csodálatos!
Elképesztően örülök!
Őrület! Gondolom, majd kiugrasz a bőrödből!
Igen!
Oké, szia!
Mi az?
Rikke terhes.
Igen?
Hát ez…
Olyan csodálatos!
Jól vagy?
Igen.
Csak…
egy picit gyászolok, hogy én nem lehetek terhes…
és nem lehet gyerekem.
De nem zavar.
Tényleg.
Kicsim, mi lenne, ha…
újra belevágnánk?
Ne.
Kis híján rámentünk.
- Nem akarlak elveszíteni. - Nem fogsz.
Támogatjuk egymást.
Baromi nagy szívás lesz.
Elviselhetetlen leszek.
De én akkor is szeretlek.
És ha jön a szarcunami…
majd üvöltünk.
Együtt.
ÉHSÉG
Úgy éreztem, a könyvnek most kell megszületnie.
Amíg ebben élek.
Ebben a káoszban.
Ebben az éhségben.
Megsimogathatom a pocidat?
Nem akkor akarok írni róla, amikor már terhes vagyok.
Boldog anyaként, míg a kisbabámat ringatom.
Hanem amíg ez hatja át az életem.
Most.
Miközben átélem.
Szerencsére remekül ment.
Tíz petesejtünk van.
Tudják, mi következik.
Ha egy petesejt sem termékenyül meg, 8:30 és 9:30 között telefonálunk.
- Igen. - Remek.
- Jó pünkösdöt! - Köszönjük!
Szia, kicsim!
Telefonáltak?
Andreas. Biztos azért hív, hogy megyünk-e velük Hvenbe.
Ja, tényleg.
Ez most nem megy.
Nem tudnék ott ülni, mintha minden szuper lenne.
Basszus!
Kicsim!
Már 9:31 van.
- Mi? - 9:31 van.
Letelt az idő, és nem hívtak.
Mi van, ha akkor hívtak, amikor Andreas?
Jó napot! Tegnapelőtt járt önöknél a barátnőm, Mia Berg,
hogy levegyék a petesejtjeit.
Mia Berg.
Az a kérdésem, hogy hívtak-e az előbb. Vagy bármikor.
Persze, tartom.
Igen, itt vagyok.
Ennek őszintén örülünk. Köszönöm!
Igen. Szép napot!
ÉHSÉG
Sosem mondtam ilyet.
- Tessék? - Nem mondtam ilyet.
De azért vicces.
Emil!
Igen?
A nehéz időkben is szeretsz?
Igen. Még szép.
Soha nincsenek kételyeid?
Soha.
A feliratot fordította: Tóth Márton