Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Fericirea e chiar aici.
Sus, în turla Bisericii Mântuitorului, fără chiloți pe mine, alături de Emil.
Doamne, te iubesc!
Și tocmai a spus că mă iubește.
Așa speră lumea toată Așa speră lumea toată
Să nu fie părăsită
Când singur ești
Și mă cauți
Acolo mă găsești
Majoritatea tânjim să fim implicați în viețile altora.
Să fim ai cuiva.
Cuiva care rămâne când dăm de greu.
Când totul se duce de râpă.
POVESTE DE IUBIRE ÎN COPENHAGA
TUR DE FORȚĂ
A fost cât pe ce să nu mă combin cu Emil.
Prima oară nici nu l-am remarcat.
- Felicitări! - Mersi.
- Suntem mari admiratori. - Chiar?
TUR DE FORȚĂ
A venit cu prietena mea, Gro.
- Gro! - Pentru tine.
- Favorita mea. - Felicitări!
Mulțumesc.
Felicitări! Eu ies din nou…
- Încarc mașina. - E încărcată.
Trebuie să încerc. Tocmai am cumpărat o Tesla.
- Bine. - Mersi.
Mia, el e Emil. Vecinul de la etaj.
Bună! Mia.
- Felicitări! - Mersi.
Emil trebuia să iasă din casă. A divorțat. Să te mai vadă soarele, nu?
Așa e. Încă un pic și fac scorbut.
- Scorbut? - Un cuvânt demodat și ciudat.
Așa mi s-a părut și el. Demodat și ciudat.
Dragă Mia, iat-o! Tur de forță.
Povestea Rebeccăi, în căutarea anevoioasă a iubirii.
E o plăcere să fiu editoarea ta.
Și o onoare să fiu prietena ta.
Vino aici.
Trebuie.
„Rebecca știa cum să fie îndrăgostită.
Știa cum să fie un vis, o fantezie,
dar nu știa cum să fie iubita cuiva.
Dăduse din nou de un bărbat imatur, care ezita să se implice.
Nu era nevoie ca el să spună ceva. Ea îl auzea gândind.
De-aș scăpa cumva de această personificare a disperării!
Înapoi în șa, Rebecca. Următorul, următorul, următorul.”
- Nu. - E cântecul cu Tessa. Haide!
Nu din nou!
- Haide! - Așteaptă!
Nu îl remarcasem pe Emil.
Pusesem ochii pe el.
Vii cu mine acasă, ascultăm un vin roșu…
sau ascultăm muzică și bem vin?
Mâine am ore.
- Mergi la facultate? - Nu, la liceu.
Da, sunt într-a X-a.
La liceul Rysensteen.
Bun. E timpul să te trezești la realitate.
Așa ar spune unii. Dar nu eu.
Nici pomeneală.
Mi-aș mai trage-o și acum cu adolescenți dacă nu insista Gro…
Ieși la o cafea cu el, Mia! Zău așa!
E drăguț și cumsecade și e fascinat de tine.
- Care e problema lui? - Nu e nicio problemă.
N-ar fi distractiv să încerci măcar o dată un adult?
Și nu mai spune că e prea bătrân!
Aveți aceeași vârstă, Mia.
- Așa că m-am făcut arheolog. - Serios? Arheolog? Ce chestie!
Deci te duci să sapi în Egipt cu o linguriță?
Nu. Nu fac asta. Lucrez cu ochelari pentru computer.
Și cu fișe de lucru la Muzeul Glyptotek, ca director.
- Ți-am citit cartea. - Da?
- Da. - Citești repede.
Nu știu. Am mult timp când nu sunt cu copiii…
Nu! Are copii!
- Gro ți-a spus că am copii, nu? - Nu.
- N-a zis. Dar e… - Bine.
Nu te teme. Nu scot pozele.
La locul ăsta mă gândisem.
Bine. E un loc frumos.
Când scrii, o creezi pe Rebecca pe baza experiențelor tale?
Mă inspir din viața mea, transform totul în ficțiune și…
- Iese ceva diferit. - Sună bine.
- Eu nu sunt nici măcar pe Insta. - Așa.
Futu-i!
Ce este?
- Putem să… - Ce este?
- Mă pot ascunde un pic aici? - Da…
Tipul cu bicicleta. Am ieșit cu el șase luni.
Înțeleg.
E periculos sau ce?
Cred că te-a văzut.
Acum s-a oprit.
- Salut! - Salut!
Îi zici tipei care se ascunde să-mi înapoieze albumul Prince?
Salut, Jeppe!
Așa. Scuze pentru album. Ți-l trimit.
Asta e tot?
Ce vrei să spun?
„Scuze că te-am părăsit așa”?
- Baftă cu ea! - Termină, Jeppe!
- Mulțam! - Ți-am spus că ți-l dau înapoi.
- Lasă! Am Spotify. - Dar…
Nu!
- Scuze că a trebuit să vezi asta! - Nicio problemă. A fost minunat.
Fac ce fac și mă combin cu idioți.
- Vrei să-l iau la bătaie? - Da!
- Bine. S-a făcut. - Nu!
În fine, voiam să spun că e foarte hazlie cartea ta.
Da. Îmi place cum pui la îndoială structurile.
Îmi place umorul tău.
Repetă!
- Ce? - „Structuri”.
Structuri.
Ai o gură sexy când spui „structuri”.
Mi se spune des asta.
De-aia aduc vorba de ele.
Structuri.
Era drăguț, inteligent și matur, dar tot i-aș fi făcut vânt.
- Are doi copii! - Așa.
Nu e cam așezat? E mișto?
Dar m-am văzut cu frate-miu și iubitul lui cu care e împreună pe bune.
Și ce dacă are copii?
- Lumea are copii. - Da.
Și ce dacă?
Noi, nu. Dar lumea are copii, Mia.
- Probabil noi suntem diferiți, atât. - Și noi.
Mi-a luat trei ani să înțeleg glumele fratelui tău.
„Acum ești ironic, nu dur.”
Mă bucur că crezi asta.
Dar e în sfârșit cineva cu care am bea un pahar de vin.
- Îl mai știi pe tontul de la internat? - Nu! S-a dus la profesională.
Muzicianul cu probleme cu tăticul.
Care a vomat pe mocheta mea.
Și mi-a băut vinul scump primit de la minister.
- Gata! - Era scump.
Și v-ați futut în baie! Nu!
- Ce? - Scuze!
- Nu-i spune! Nu rezistă. - Ce? Vreau să știu! Ce?
Am spălat bine toate prosoapele.
- Super. - Nu-ți face griji!
- Trebuia să fie un secret. - Am înțeles.
- Găsesc unul tânăr. - Nu.
- Pentru unul tânăr! - Nu.
- Glumeam, scumpule. - Bine! Noroc.
Când am împlinit 30 de ani,
am decis să-i dau o șansă tipului „ciudat și demodat”.
Ce faci?
- Nu se vede? O floare. - E frumoasă.
- Mulțumesc. - Unde ai învățat?
La un curs de origami.
Acum trei luni, la Kyoto.
- Ce? - Mint. De pe YouTube.
- Tontule! - Nu prea cred.
Ai un râs frumos.
Mulțumesc.
E pentru tine.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Așa!
Nu!
Drace! Nu! Ești supertare!
Nu te opri.
Scuze, trebuie să răspund. E soneria lui Katrine.
- Ce? - Poate că e important. Doar să…
Bună, ce e?
Acum?
Bine, pa!
Urcă acum.
- Ce? Cine? - Felix și Selma.
Sunt nebun după tine,
dar cred că e prea devreme să te cunoască.
- Ar trebui să… - Da, sigur.
- Putem… Da! - Bine.
- Altceva? - Pantalonii.
Uite-i! Sunt…
Fir-ar!
Așa. Nu! Prin spate.
Tată!
Tata?
Bun.
- Ați avut o zi frumoasă? - Am un muc.
Pe deget? Super!
Spălați-vă pe mâini. Vă fac limonadă.
- Dar, tată? - Da?
Selma spune că Bror e un nume. Nu se poate, nu?
Ba da. Și Sis, la fel. Înseamnă „soră”, Felix.
- Da. - Pentru tine.
Foarte ciudat.
- A cui e periuța asta de dinți? - Da, a cui e periuța asta?
Bună întrebare!
E a unei femei pe nume Mia.
De ce n-a luat-o cu ea când a plecat?
Bună întrebare!
- Tată, zâmbești. - Da!
- Te porți ciudat. - Sunt cam ciudat.
Asta, fiindcă Mia mă face foarte fericit.
Apropo, mama și-a amintit să vă gâdile?
- Sau trebuie s-o fac eu de fiecare dată? - Nu…
Să nu vă enervați, bine? Simt după miros că e cel mai bun dispozitiv.
- Când am citit… - Salut!
- Bună! - Bună!
- Bună? - Ce frumos!
- Ai venit prin spate? - Bună!
- Bună!
- Da. - Bună dimineața!
- 'Neața! - Vii de sus, boarfă?
- Da. - Vrei niște cafea?
- Da, te rog. - Mersi.
- Spune-mi! - E tot mai dulce.
- Ți-am spus eu. - Iar sexul, de milioane.
- Aleluia, surioară! - Nu mă mir.
În clădirea asta suntem toți futaci.
- Nu vorbi așa în fața lui Vester. - De ce?
El e ca noi.
Nu-i așa?
- Ești un mic futac? - Termină!
- Poți să spui „futac”? - Nu!
- „Futac”. - Da!
Termină!
Deci o să fii a doua mamă.
- „Mama de carton”. - Zău!
„Mama de plastic”? Există un nume?
- Nu știu. - Oricum.
Întâi să-i cunosc, apoi mai vedem.
Doamne! E o nebunie!
Ori mama vitregă haină, ori guvernanta drăguță.
Tu alegi.
Stereotipuri la greu.
Da. Dar o aleg pe aia drăguță, categoric.
Femeia de bine, care le cântă copiilor.
- Din filmul ăla. - Sunetul muzicii?
- Nu, pe cea cu umbrela. - Mary Poppins.
Da, Mary Poppins, futu-i! Eu sunt.
Toată lumea o place.
O fi material de o carte?
A doua mamă, plăcută de toată lumea?
Interesant! Și multă lume…
Mulți trăiesc așa, nu? „Copiii tăi, ai mei, ai noștri.”
- Mulți cititori. - Rikke!
Nici nu i-am întâlnit, și tu te gândești la afaceri!
- E prea de tot? - Nu.
Ai emoții?
- Să intrăm! - De-abia aștept.
Și eu.
Din păcate, se ascund, așa că nu știu unde sunt.
Vai!
- Da. - Ce păcat!
Da.
Fiindcă am niște batoane uriașe de ciocolată.
Felix! Batoane uriașe de ciocolată! Deschide!
Salut, copii!
Ea e Mia.
De-abia am așteptat să vă cunosc.
Astea sunt pentru voi.
Dar nu-mi amintesc dacă vă place ciocolata.
Ne place, tată!
Vreți să-mi arătați camera voastră?
- Știu să jonglez cu trei mingi. - Serios?
Cum fac clovnii.
- Chiar așa? - Pot să-ți încerc pantofii?
Sigur. Cred că ți-ar veni foarte bine.
Aici e camera. Tata a zis să strângem înainte să vii.
Îți vin bine.
- La revedere, Mia! - Pa!
- Mergeți la mama. Vin și eu.
A mers foarte bine.
Revin imediat.
- O cheamă Mia. - Ce nume frumos!
Pot să te întreb ceva?
Ai decis să nu mai ai copii sau…
Nu.
- Bine. - Nu cred.
De ce?
Fiindcă aș vrea să am un copil cândva.
Cu tine.
Mă bucur să aud asta.
Vrei să facem un copil?
DUPĂ NOUĂ LUNI
- Să-ți împletesc părul? - Mă mănâncă colanții.
Nu te mai gândi la ei.
Felix, e gata geanta? Plecăm.
- Ce e azi? - Miercuri.
- Miercuri? - Da.
Futu-i! Are sport! Hainele nu sunt curate. La naiba!
Felix, dă-mi telefonul!
Mersi. Fă-ți ghiozdanul!
De ce „haine de sport”, nu „echipament de educație fizică”?
Fiindcă suntem bătrâni. Pe vremuri, așa se spunea.
Tată!
- Ai găsit echipamentul? - Da.
- Adu-l, te rog. - Bine.
Futu-i!
- Hai, tată! - Vin.
Aduc echipamentul…
Deci…
Ar trebui să vorbim cu cineva.
Da. Hai să facem asta!
Te simți bine?
Mi-e teamă că eu sunt problema.
Emil are deja doi copii, deci știm că el nu are probleme.
De aceea ne bucurăm că ne-ați primit.
În rețeaua de stat se așteaptă mult.
Știi ceva?
Totul arată bine.
- Serios? - Da, serios.
Poți să te duci să te îmbraci.
Mulțumesc.
Cu plăcere.
Măi să fie!
Ditamai clinica!
- Scuze pentru scaun. - Nicio problemă.
De fapt, am terminat deja.
- Bun. - Da.
- Și? - Totul arată normal.
- Da. Totul e bine. - Super!
Mia, ți-am trimis câteva rețete.
Comprimate pentru maturarea ovulelor.
Faci niște ultrasunete, apoi stabilim
când începi injecțiile pentru a declanșa ovulația.
După 36 de ore, te inseminăm cu sperma lui Emil.
- Așa. - Apoi îți dăm niște supozitoare
pentru mucoasa vaginală.
Bine? Asta e tot.
- Super! - Grozav!
- O să fie bine. - Da.
- De-abia așteptăm. - Da.
Da.
Ea e soarele care strălucește deasupra întregii familii.
E Mesia care aduce lumină și bucurie celor din jurul ei.
E Mântuitorul. A doua mamă, trimisă din ceruri.
Are grijă de doi copii.
Doi copii pe care nu i-am adus eu pe lume…
Îi iubesc. Dar nu i-am născut eu.
A DOUA MAMĂ - O COMEDIE
DOI COPII… ÎI IUBESC, DAR NU I-AM NĂSCUT EU…
Dragule?
Emil?
Emil!
Emil! Ai adormit.
Haide!
Da. Scuze!
Nu înțeleg de ce durează atât să-i duci la culcare în fiecare seară.
Nu.
Cu 36 de ore înainte, așa au spus.
- Draga mea, 35 sau 36… Totuna, nu? - De unde să știu eu?
Ai dreptate.
Deci rotesc asta… Stai un pic.
Așa.
- Da. - Pe…
Pe 250.
Hopa! Nu e bine.
E o bulă de aer. E periculoasă, nu?
Asistenta ne-a explicat, știi?
- E normal să fie acolo? - Nu știu.
Dacă e mică, nu-i nimic.
Bine, e mică.
- Da. Fă-o și gata! - Bine. Așa.
Bun.
- Unu, doi, trei, patru, cinci. - Unu, doi, trei, patru, cinci.
- Gata. - Nu te-a durut?
Nu. N-a fost cine știe ce.
Supertare!
Am o idee.
Ăsta ajunge pentru sperma ta?
Poți să te dai jos.
- Așa. Dar… - Te poți ridica.
Nu se scurge?
- Poți să stai în șezut. - Bine.
Mulțumesc.
Poftim.
Bună!
De data asta, m-am dus până la doi.
Am terminat deja inseminarea.
- Da? - Da.
Bun așa. Deci sperma e înăuntru.
- Cum a mers? - Greu de spus de pe acum.
Să sperăm că va fi suficient.
Proba de spermă a fost bunicică.
- Cum adică? - Conținea nouă milioane de spermatozoizi.
- Bine! - Super!
Media e de 15 milioane.
Înțeleg. Am deja doi copii.
Dar calitatea spermei se deteriorează cu vârsta.
- Nu prea se știe asta. - Deci e doar…
Mia, îți eliberez o nouă rețetă.
Dragule!
- A zis că nouă milioane e bine. - Nu a spus asta.
Emil, așteaptă puțin.
Doar să duc scaunul ăsta înapoi.
Închide-o!
Dragule!
E un labirint aici, futu-i!
Or fi doar nouă milioane, dar eu îi iubesc pe toți.
Bine? Și mi-au fost introduși exact la momentul potrivit.
O să fie bine.
E frumos aici.
Toate bune acolo?
Da.
O faci de bunăvoie?
Da! Absolut!
- Mersi de întrebare. - Bine.
- Dați-i înainte! - Mersi.
- Aia era Anne Marie Helger? - Da, cred că da.
- Nu poți mai repede? - Stai!
Să nu cădeți! Mai ales tu, Felix.
- Mai ales tu. - Viggo!
Dragule!
Am grețuri.
- Ce păcat! - Nu. Am grețuri!
- Serios? - Și mă dor sânii.
Ăștia?
- Hai acasă, să te răsfăț. - Nu!
Detest întâlnirile cu de-a sila.
- Vreau să cunosc ceilalți părinți. - E aiurea!
Haideți! Începem imediat, poftiți!
- Venim acum. - Acum.
Mama lui Oscar.
O să te ia cu arcanul la tot felul de comitete.
Vino!
Tu cine ești?
Eu sunt a doua mamă a Selmei și a lui Felix.
- Eu sunt Oscar. - Chiar așa?
Bună! Vă rog să rețineți că e important
să nu stăm cu cei cu care stăm de obicei.
Și nu uitați că mai am nevoie de voluntari pentru comitetul de Halloween, la toamnă.
Vă rog să vă serviți de la bufet!
Bună!
- Vrei bezea moale cu ciocolată? - Eu!
- Terminați! - Nu.
V-am spus cât este de important să vorbim cu toți părinții din grup.
În acest fel, și copiii își amintesc că nu sunt…
Toată lumea trebuie inclusă.
- Putem organiza un pic? - Da.
O fișă de lucru?
Și-a dat jos pulovărul.
- Vrei un pahar? - Nu, mulțumesc.
Înțeleg.
- Ești însărcinată? - E devreme, deci…
- Minunat! Felicitări! - Mulțumesc.
- Mama lui Oscar? - Da?
- Aș vreau să mă înscriu în comitet. - Minunat! Mulțumesc.
- Nu mă mai pot ține! - Sunt gata.
Uite acum!
Bun.
Poftim!
Ai dormit bine?
- E cam rece dușumeaua. - Dragule! Hai să…
Da, scuze!
Asta e.
Nu-i nimic.
Sigur?
Da, sigur. Ce să mai…
- Da. - Vino încoace!
Acum adăugăm lavandă.
Și inhalăm.
Cică numărul spermatozoizilor danezilor s-a înjumătățit în ultimii 40 de ani.
Inspirăm…
Ce e cu danezii? Unde greșesc?
Beau bere și-și țin laptopul pe boașe.
Nu. Cică sperma se deteriorează încă înainte ca ei să se nască.
Deci mamele sunt de vină. Normal!
Scuze!
Pin.
Bun pentru plămâni. Și pentru digestie.
Vine căldura. Așa.
Serios, e o epidemie.
O amenințare pentru omenire.
Da, sau o soluție la schimbările climatice. Depinde cum…
- Scuze! Iar am uitat. - Scuze!
Nu uitați să păstrați tăcerea.
- Da. - Vine căldura!
E nașpa de tot.
Eu iau hormoni și îmi fac injecții. Dar problema e sperma lui Emil.
- Sunteți culmea! - Scuze!
Dacă numărăm invers, am făcut sex acum 12 ore, nu?
Clinica zice că e bine să fie spermă în uter la ovulație. Constant.
Ne futem întruna.
Mă doare sula. Ieri, de două ori, azi-noapte, o dată.
Ne futem mult.
Trebuie s-o facem și azi, să fim siguri.
„Să fim siguri”? Ce sexy sună!
- Îmi place când vorbești porcos. - Nu e amuzant, Emil. Chiar nu e.
Numai eu am inițiativa. Ziua e pe sfârșite. Dacă am ovulație acum?
Nu e pe sfârșite. Nu e nici 14:00!
- Ne futem acasă. - Au zis „în timpul zilei”.
- Nu după-amiaza! - Gata! E prea mult.
Ești isterică.
Mia?
Mia! Draga mea?
Dragă, oprește-te! Ce faci?
De ce pleci?
Dacă sunt așa de isterică, de ce suntem împreună?
Iubito!
Am spus o prostie. Îmi cer scuze.
Nu sunt isterică.
Sunt doar îngrijorată
că toate injecțiile și celelalte tâmpenii vor fi fost în zadar
și vom rata o ovulație doar pentru că ne-am săturat de sex.
Spermatozoizii tăi au scăzut la sub patru milioane.
Da, îmi amintesc cifra, Mia.
Păcat că asta ne distruge viața sexuală.
Îmi place viața noastră sexuală.
Acum mi-e teamă că nu te mai excit.
Vino!
Sunt epuizat.
Pot să fac ceva?
Da. Bine, haide!
Sărută-mă pe gât!
Vrei să ne uităm la porno?
- Porno? Nu. - Nu? Bine.
M-am gândit că poate ajută.
Bine. Sau…
Am putea să încercăm.
- Da? - Sau… Vrei?
- Sigur. - Serios?
Bine.
„Mamă vitregă sexoasă”.
Bun.
Dacă mi-aș putea da jos ciorapul!
- Dăm pe repede înainte? - Da.
Să sărim la acțiune.
Da!
Bun așa!
- Găsesc altceva. - Te rog.
- Bine. - Da!
Te uiți la porno?
Arareori. Se întâmplă, fără să vreau.
Intri pe PornTube din întâmplare?
Repetă!
Ce? PornTube?
Ai o gură sexy când spui PornTube.
Da?
O clipă!
Bine.
Futu-i!
Doamne, ești sexy!
- Termin! - Da!
Ești minunată! Doamne, ce mă doare!
Sus! Ajută-mă!
Așa.
Ne trebuie un plan nou.
O lăsăm mai moale cu vinul și mâncăm mai mult pește.
Și nu mai purta chiloți strâmți!
Eu merg la acupunctură, hai și tu.
Sigur. Dar am putea…
Draga mea, hai să stăm un pic și să…
Stai să schimb sacul.
Bine.
- Te ajut? - Nu. Și nu mai pui gura pe țigări!
- M-am lăsat. - Ba nu.
- Ba da. Când… - Ai fumat la weekend, nu?
Așa e. Trage-l încet.
În 3 luni crești numărul spermatozoizilor.
- Poți face ceva. - Draga mea…
- Ce-i cu sacii ăștia? - Știu. Scuze!
Credeam că sunt cei mari. Se potrivesc dacă-i pui încet.
Eu trebuie să mă relaxez și să nu-mi fac griji.
Corpul meu nu poate… Stresul mi se acumulează în corp…
Draga mea, rupi sacii.
Mă lași pe mine? Pot eu?
Tu schimbă-ți chiloții!
Da. Imediat.
Asta clocește.
Dar nu are nimic sub ea.
Însă fiindcă crede că stă pe ouă,
nu face niciunul.
O pot ține așa o veșnicie dacă nu le ajuți să se trezească.
Uneori, își revin dacă le pui o găleată pe cap.
O găleată? Câtă cruzime!
Nu. În 24 de ore le trece clocitul.
Clocit, ce cuvânt caraghios!
Simon i-a spus lui Vester că încercăm să-i facem o surioară.
- Serios? - Da. Nici nu știu dacă vreau asta.
Sunteți gata să vă luați copiii în primire?
Sigur. Coacem pâine la foc de tabără?
- Da. - Da!
Ura! Aluat necopt și haine care miros a fum.
Gro! La tine la muncă au vin alb?
Nu! E un spațiu de joacă pentru familii.
Tocmai de-aia îți trebuie o rezervă.
Ai fost invitată la târgul de carte.
- Lectură și discuție cu public. - Super!
Perfect!
Am mare nevoie de bani. FIV e foarte scumpă.
- Mersi pentru ciornă. - Ți-a plăcut?
- Nu ți-a plăcut. - Dar ție?
Ce întrebare enervantă, Rikke!
- Îmi e greu cu ea. - Ești în faza de căcat.
Nimic nou sub soare. Puți rău de tot!
E nasol să pierzi controlul, dar trebuie să mergi mai departe.
- Ai zis că put. - Așa și e!
Ai dreptate.
Nu știu cum s-o apuc, sunt în criză de inspirație și…
Comedia cu a doua mamă…
Amintește-mi de ce ni s-a părut o idee bună.
Nu e o idee rea!
Nu mi se pare o comedie.
De ce trebuie să fie hazlie, dacă nu e?
Am senzația că îi lipsește autenticitatea.
Ești tare enervantă când ai dreptate.
Editoarea mea dură și înțeleaptă e bună să dispară acum,
ca să pot vorbi cu Rikke?
Fie. Să vorbim despre ziua mea!
Spune-mi cum te îmbraci! Nu, gura!
Eu o să port o rochie de vis.
Una mortală.
A DOUA MAMĂ - O DRAMĂ!
CAMILLA, PETER COPII - LIVA, VILLE
Se bucură că i-au plăcut copiii de la bun început.
I-au plăcut mult. Și ei au plăcut-o pe ea.
Da! Așa!
- Tată, vreau cofrajul. - Păi…
Lor li se părea firesc.
Călduț și plăcut.
- …vopsea verde? - Ce?
- Vopsea verde. - Am folosit-o pe toată.
Verde închis? Nu vrei roz?
Pe aia.
Selma, pentru Dumnezeu!
- Am nevoie de puțină liniște, bine? - Voiam doar să-ți arăt masca mea.
Dar nu în clipa asta, Selma.
Da, e supertare!
- Ce e? - N-a vrut să se uite la ea.
- Ce este? - Încerc doar să lucrez în liniște.
- Mă întrerup, e gălăgie. - Bine.
Nu mă pot concentra. Mă stresez.
Încerc să-i liniștesc, dar au dreptul la spațiu lor.
Dacă nu ai un copil, înseamnă că tu însăți ești copil încă?
Ce-ar fi să amânăm testul până sâmbătă, după petrecerea lui Rikke?
- Poți aștepta atât? - Sigur. Ajută să avem speranțe.
Așa o să ne distrăm mai bine la petrecere.
O să ajute dacă îți faci testul și ești gravidă.
Nu încercați să faceți un copil?
- Ba da. Încercăm. - Înțeleg.
- Testul de dimineață a fost negativ. - Îmi pare rău.
Nasol.
- Vouă cum vă merge? - Ne futem ca iepurii.
Căutăm un cort de patru persoane. E pentru Tesla.
Când începi să cauți accesorii pentru Tesla…
Scuze!
Cum pot avea și eu un pic de intimitate?
Voiam doar să văd cum te simți.
Nu pot face singură nici pipi.
Acasă nu pot avea o zi normală,
să mă uit la televizor fără să dea iama copiii,
fiindcă toți vor să împărțim aceeași canapea afurisită!
Putem lua una mai mare?
Nu. Fiindcă nu e pe gustul sofisticat al lui Emil.
- Nu avem loc pentru una mai mare. - Loc?
Chiar nu avem.
Dar eu?
- Ce-i cu tine? - Pentru mine e loc în casa ta șmecheră?
Hai să plecăm, iubito! Bine?
„Hai să plecăm, iubito! Bine?”
- Incredibil! - Zise Emil, polițaiul plicticos.
Brânza Emil. Pute!
Nu vreau să mă duc acasă.
- Bine. - N-am nimic.
- Poate să-ți dai cu apă pe față? - Nici să n-aud!
Bine.
Pleci?
- Imatur mai ești! - Chem un taxi pentru noi.
Nu e corect că sperma ta a mers la Katrine, dar la mine, nu!
Hai să nu discutăm asta când ești beată. Mergem acasă.
- Nu! - Termină.
- Nici nu vrei să vorbim. - Ba da. Haide!
Ce e cu tine? Termină!
Nu-mi spune să termin!
Atunci, nu termina!
- Hai acasă! Haide! - Nu!
- Bine. - Nu vreau acasă.
- De ce nu vrei acasă? - Du-te naibii!
Draga mea!
Ești insuportabilă, futu-i!
Băga-mi-aș!
Futu-i!
'Neața!
M-am îmbătat aseară?
- Mă duc să… - Vrei să iei loc?
Sunt foarte rușinată.
Și înfometată.
Tu ai mâncat? Prăjesc niște pâine.
- Sau… - Putem să discutăm despre…
Da, sigur că da.
Uneori, am impresia că sunt un simplu figurant pentru tine.
- Și eu sunt aici. - Sigur…
Particip, deși nu arăt ce simt.
- Știu. Îmi pare rău că… - Lasă-mă s-o spun, te rog!
Furia ta ne cam înstrăinează.
Strângi în tine toate sentimentele negative,
în loc să le discutăm înainte să dea în clocot.
- Or fi copiii… - Răspunde o dată!
Bună, Katrine!
Chiar așa?
Felicitări de Ziua Mamei!
Da. Așa e.
- Ești pe difuzor. Te aude și Mehmet. - Bună!
- Bună!
Aseară s-a întâmplat un dezastru cu un tip necunoscut.
- Ce? - M-am certat rău cu Emil.
Eram beată și era să mi-o trag cu unul.
Bine. Deci, Mia… Ai spus „era”. Penetrație sau nu?
Cum zici că te cheamă?
Ideea e că m-am oprit, da? N-am făcut-o. Mia de pe vremuri ar fi făcut-o.
- Dar eu, nu! Doar ne-am sărutat. - Grozav, Mia.
- Trebuie să-i zic lui Emil, nu? - Se va bucura…
Nu. Taci, Andreas.
Mia… Respiră adânc!
Nu face nimic drastic.
A fost o greșeală la beție, cu un necunoscut, nu?
Da! Îl iubesc pe Emil. Vreau un copil cu el.
De aceea merită sinceritatea mea.
Nu! Nu spune adevărul! Niciodată!
Ascultă-ne, că știm. Se mai întâmplă tâmpenii, nu?
Trebuie să mergi mai departe. Cu tot cu vinovăție, rușine și durere…
Cred că ar trebui să-i spun.
Vrei doar să nu te mai simți vinovată.
Ascultă o clipă!
Gândește-te de ce te-ai aruncat în brațele altuia.
Exact!
De ce fugi?
- Cum ați devenit înțelepți? - Învățând din greșeli.
Și i-am tras-o din greșeală lui Christian.
Dar am discutat împreună la terapie, fiindcă…
Urmează un citat din iad.
„Iubirea e un verb.
Nu o stare permanentă de entuziasm.”
- O zice Esther Perel. - Adică…
„Îndrăgostește-te de un prostovan.” Thomas Helmig.
- O să fie bine. - Totul va fi bine.
Da. Apropo, ți-am zis că am găsit altă agenție?
Tot în Columbia, dar cu mai multe mame-surogat.
- Minunat. - Așa e, nu?
E super! Dar ne-am îndatorat mult pentru asta.
Îmi mai povestiți voi. Vă țin pumnii. Trebuie să închid.
- Cred că s-a bucurat pentru noi. - Da.
Îmi pare rău.
Ce ai spus?
- Îmi pare rău! - Nu…
Nu pot să te aud.
Trebuie să repeți.
Ce ai spus?
Am fost o proastă.
- Și eu. - Dar eu, și mai și.
Asta așa e.
Da, așa e.
Te rog să nu te superi.
Dar…
Ieri, când am fugit de tine…
Da. Putem conveni că nu mai faci asta?
Nu mai fac.
Te iubesc.
Și eu te iubesc.
Ca un nebun.
Eu, și mai mult.
Polițaiul plicticos face micul-dejun?
Am putea mânca pe canapeaua noastră frumoasă.
Sau mergem la culcare.
- Ai fost o nesuferită! - Taci!
- N-am mai pomenit așa ceva. - N-o spune!
- Așadar, Mia… - Îl putem aștepta pe Emil?
Desigur.
Gata.
Din păcate, Mia, toate trei încercările de inseminare au eșuat,
deci trecem la tratamentul FIV,
în care vom fecunda ovulul afară, iar apoi îl plasăm în uter.
Deci mai ai de îndurat o sesiune cu hormoni,
care include o injecție pentru a împiedica ovulația.
Ar putea fi neplăcut. Așa spun mai toate femeile.
Găsești detalii aici.
Iarăși faci asta.
- Ce? - Vorbești doar cu mine.
Și Emil e aici, să știi.
E așa de fiecare dată.
Știu că corpul meu e arena în toată povestea asta,
dar am putea împărți măcar presiunea psihică.
- Nu contează. - Ba contează.
Bărbatul nu e un părinte de mâna a doua.
Egalitatea de gen începe aici, în sistem!
Da? Voi vă uitați doar la mine, vorbiți doar cu mine,
iar Emil e în spate, cu paharul lui cu spermă.
Vorbiți cu el! Băgați-l în seamă!
Dați-i o voce și un scaun pe care să stea!
Cât de greu poate fi?
Dați-i un scaun! De ce nu e unul niciodată?
Ar ajuta un scaun.
Atunci, să știi, Emil,
că noul tratament nu va reduce modificările de dispoziție.
TÂRGUL DE CARTE DE LA GÖTEBORG
Futu-i!
De ce insistă Rebecca cu disperare să fie un obiect?
Fiindcă a avut parte doar de asta.
Lumea o privește pe tânără cu atâta jind.
E apreciată pentru frumusețea, tinerețea și fertilitatea ei.
Când acele priviri se evaporă, umilința poate fi foarte dureroasă,
fiindcă ce ești atunci?
Bărbații trec mult mai discret prin viață.
E diferența între a fi văzută și a vedea.
Sunt două premise foarte diferite în ce privește oamenii.
Mulți am vrea să știm ce urmează.
Noi escapade pentru Rebecca?
Nu, din păcate, nu.
Scriu un roman despre cum e să fii a doua mamă.
Deși, să fiu sinceră, sunt în criză de inspirație, deci…
Interesant. L-am întrebat pe Knausgård ce face când e în criză de inspirație.
Nu am o criză propriu-zisă.
Scriu întruna, dar nu știu să scriu
decât observații intime, un fel de jurnal despre…
Despre…
Tot felul de…
Ură de sine și rușine.
Da, fiindcă suntem…
Sau eu sunt…
Multe suntem… Aproape că e o epidemie, știi?
Multe descoperim că trupul nostru nu poate…
Scriu mult despre tratamentul meu FIV.
Poftim, am spus-o cu glas tare.
Încerc să-mi procesez ura de sine când scriu,
precum și gândurile negre cum că…
sunt jalnică pentru că nu pot face un copil.
E extrem de interesant și important.
Cum spuneam, e un fel de jurnal, cu gânduri foarte intime.
Un loc unde le aștern pe toate.
Și cam prea sumbru în comparație cu ce scriu de obicei.
Mi-ar fi plăcut să citesc așa ceva când am trecut prin asta, acum cinci ani.
Am spus-o și eu cu glas tare.
A mai avut cineva de aici probleme similare?
Da.
Poftim!
Multe dintre noi
am vrea să citim ceva și să ne identificăm cu autoarea.
Nu cred că Knausgård o va face.
Nu, fiindcă vrem ca tu să scrii cartea, Mia.
Vă prezint femeia stearpă.
Iat-o jinduind în toată splendoarea ei panicată.
Iată-mă!
Îmi voi asuma toată vina pe care o pot duce.
Voi străbate goală orașul, batjocorită de alții.
Voi duce povara tuturor femeilor sterpe, pentru a le ajuta.
Veniți cu mine, femei sterpe și mămici cu numărul doi.
Plângeți cu mine, dacă vreți.
Nu se știe cât voi trăi cu Emil în acest infern al fertilității
sau dacă îmi voi pierde mințile înainte să reușim sau să nu reușim.
PRIMIRE APEL: EMIL
SALVEAZĂ FIȘIERUL NUME FIȘIER
FOAMEA
- Dragule! - Bună! Ești în regulă?
Da! Scuze că nu te-am sunat.
M-am luat cu scrisul.
Cred că o să fie bună.
Da? Spune-mi!
Tratamentul de fertilitate îmi ia tot timpul.
- Da. - Iar eu…
Vreau să scriu
despre cât te acaparează…
Și despre nebunia
de a-ți distruge trupul pentru a crea viață.
- Așa. - Da.
Vreau să scriu din suflet, fără perdele.
Fascinant!
Nu e despre noi, nu?
Nu.
Bine. Nu vreau să-mi văd numărul de spermatozoizi în librării.
Gro și Simon ne invită sâmbătă la cină.
Ce frumos!
Simon o fi cumpărat un gadget nou și vrea să ni-l arate.
Mă întreb ce o fi.
Friteuză cu aer cald Gastronoma. Opt litri.
- Doamne! - Da.
Suntem gata să luăm cina?
- Da! - Masa e gata, copii!
E ultima vizită la clinica privată.
Dacă tot nu reușim, suntem pe lista de așteptare la stat.
Dar e coadă mare…
Sperăm să ajungem la Hvidovre.
- Nu știm nici dacă putem vreodată… - Nu.
Emil are tot mai puțini spermatozoizi.
- Ultima oară, doar un milion, deci… - Bine.
- Da. - Ăia nu sunt o droaie?
- Sunt foarte puțini. - Nu.
- Foarte puțini. - Dragule, nu e vina ta.
- Asta e situația. - Da.
Din fericire, ajunge ca un mormoloc să aibă succes.
- Da. - Ceea ce…
- Eu și Gro… - Nu! Sau…
Vrea cineva desert?
- Da. - Am făcut niște…
- Înghețată. - De casă. Cu noul gadget al lui Simon.
- E super. - Excelent!
A preparat-o de câteva ore, cât am stat aici.
- Dar tot e de casă… - Cafea?
- Da, te rog. - Și un coniac?
- Eu, nu. - Unul mic, la cafea.
Am unul foarte scump. E fantastic și extrem de scump.
Prețul și calitatea merg mână în mână. Scump și bun.
- Ăsta e și, și. - Dragule!
Să-l gustăm!
- Copii? Vă jucați bine? - Da.
Cât ați văzut?
- Cam jumătate. - Bine.
O clipă.
- Noi doi avem voie un pahar, nu? - Și Gro?
Ei bine, o voi spune acum, dragă.
Nu, dragule. Copiii. Știi?
Desigur. Deci…
Vom avea o surioară. Sau frățior.
E minunat.
- Felicitări! - Minunat!
Da.
- Fantastic! Chiar așa? - Da! Chiar așa.
Dar mai întâi, desertul. Nu?
- Măi să fie! E… - Grozav! Minunat.
Ce bine! De ce vorbesc în engleză?
Da. Nu știu.
- Să sărbătorim! - Da!
Știi ceva? Hai în „Cuba”!
Gro, de ce nu mi-ai spus că ești însărcinată?
E o veste minunată.
Te rog, nu-ți ascunde bucuria din cauza mea!
- Chiar sper că n-o faci. - Nu din cauza ta.
Nu știu dacă mă bucur. Mi-a fost greu cu Vester.
Corpul meu pare să înceapă să-și aducă aminte.
Gro, termină!
Ar trebui să fii în al nouălea cer!
E minunat! De-aș fi fost în locul tău!
Ești absolut sigură? Ar trebui să mai aștepți un pic sau…
- Bună! - Bună, Mia!
Ce este?
Poate ar trebui să mai aștepți.
Sau…
Da.
Asta spune Simon.
Că ar trebui să aștept sau…
Dar…
Dar eu…
Mă trezesc cuprinsă de panică în fiecare dimineață!
Inima stă să îmi spargă pieptul.
Simt că sunt prizoniera propriului meu corp,
din care nu pot evada.
Nu știu cum să exp…
cum să explic, dar…
nu pot trece printr-o sarcină, cu toate…
cu un copil mic. Nu pot și pace!
Dar ne ai pe noi, Gro! Tu…
Nu ești singură. Te vom ajuta.
- Și Simon. Sunteți doi. - Ascultați-mă!
Nimeni nu mă ascultă!
Nu pot face asta.
- Nu pot. - Nu poți.
- Te auzim. - Nu poți.
Draga mea…
E în regulă.
Îmi pare rău!
O să fie bine. Respiră!
Lasă, draga mea.
Nu pot.
Nu.
Bun-venit în clinica de stat! Graficul arată…
ce ați urmat la clinica privată.
Sugerez să treci la un tratament de lungă durată.
El presupune un fel de menopauză artificială.
- Ce? - Menopauză?
Da. Ciclul tău menstrual interferează cu stimularea noastră,
și cred că e cea mai bună opțiune.
Are o serie de efecte secundare.
Palpitații, dureri de cap, bufeuri, mâncărimi,
membrane mucoase uscate și tulburări de dispoziție.
Stația de autobuz de la spital. Eu și Emil așteptăm în tăcere.
Procesăm vestea primită.
Alături, o femeie în vârstă adună rahatul unui câine.
Simt că îmi dau lacrimile.
Atunci Emil spune: „Mergem mai departe.”
Mi-a venit să-l bag în mă-sa. N-am făcut-o. Pe mă-ta!
- Mia! Cred că e momentul. - Da. Vin.
Știu că îi fac rău lui Emil, dar în clipa asta e ce îmi doresc.
- Ce zici de un masaj… - Nu, lasă!
Fir-ar să fie!
- Îmi miroase gura? - Da, foarte urât. Dar nu-i nimic.
- Brânză? - Și ceapă.
- Fir-ar! Trebuie să… - Așa.
Acum ce e?
Fir-ar să fie!
Mă doare.
- Ușurel! - Mai urmează.
- Vrei să te așezi? - Da.
Vino aici.
Ce să fac cu el?
Îmi vine să vâr fătul avortat în mine.
Să văd dacă poate trăi acolo.
Îmi pare rău, Mia.
Te forțez să faci asta și probabil că ți se pare grotesc.
Nu, nu mă forțezi să fac nimic. Ești prietena mea cea mai bună.
Bună!
Toate bune?
Nu prea.
Mulțumesc, Mia.
Pentru puțin.
Aș bea și eu o bere.
Fir-ar!
Sper să reziste împreună.
Tu scrii despre noi?
Ce?
Am citit pe laptop, fără să vreau.
Ai scris ce am spus eu.
M-ai citat.
Dragule, voiam să-ți spun.
Bine. Chiar așa?
Da, este…
Trebuie să scriu despre tot. Se tot adună.
- Ai spus că nu scrii despre noi. - Știu.
Te-am întrebat dacă o faci. Ai spus că nu.
Vreau să particip la viața ta, nu la cartea ta.
Înțeleg.
- Dar… - Dar?
- Nu știu ce să spun. - Adică, nu știi ce să scrii?
- Mă doare ce faci. - Dar nu trebuia să citești.
E parte din proces și încerc să nu mă cenzurez.
- Asta e ideea. - Nu înțeleg de ce…
- O să repet. Cultivi negativismul. - Ba nu!
- Îl cultivi. - Încerc să scriu despre ce simt.
Scriu ca să nu dea în clocot în mine.
Aș vrea să citesc și eu. Tot.
E și normal.
- Da. - Încă nu e gata.
Totul e alandala, deci dacă citești acum, o să mă simt lipsită de talent.
- Doar ce simți tu contează! - Scuze!
Apari și tu în carte?
„Emil e supărat fiindcă am scris despre el.”
- Termină! - „Dă-l naibii. El nu e artist.”
- Nu. - Nu înțelegi că nu voi permite?
- Ce? - Nu mă simt în siguranță la mine acasă.
- Totul e public. - La naiba! Mă sufoc!
- De ce nu se deschide? - E blocat, pentru copii.
Nu vorbești cu mine mai bine?
Tocmai mi-am ajutat prietena să facă un avort, da?
Am o migrenă cumplită.
Am bufeuri de la afurisita de menopauză.
Acum trebuie să mă gândesc și la orgoliul tău.
- Poate nu va fi o carte. - „Orgoliu”?
Am știut că vei reacționa așa. Că nu pot vorbi cu tine.
Sigur că reacționez așa!
- Cât crezi că durează? - De ce?
- Te duci undeva? - Da. Cei de la muncă ies la un pahar.
Norocul tău, nu?
- Putem să nu facem asta? - Ce?
Să ne învinovățim. Nu mă pot relaxa și eu o seară?
Aș vrea să pot și eu.
De ce îl resping?
- În fine, ar trebui să te duci. - Nu.
- Relaxează-te, distrează-te un pic… - Termină!
Trageți-o cu secretara.
Ești culmea!
Mia și Emil?
- Da. - Suntem gata.
- Minunat! - Azi intru doar eu.
Pe aici, te rog.
Duc o sarcină malefică. Crește în pântecele meu.
Îmi urlă în uter ca un câine turbat.
E un lot nou. Sunt mai mici.
E imposibil să ți le pui.
Speranța e o amăgire afurisită.
Îți dăm niște morfină.
Ca să te relaxezi.
Așa.
Punem niște muzică.
Începem.
Ai ovarele un pic cam sus, deci trebuie să trec de vezică.
Ai putea simți o ciupitură.
Așa.
Da.
Picură.
Naiul ăsta mă scoate din minți. Nu aveam un playlist nou?
L-am ascultat nonstop 12 ore în tura de noapte.
Efectul morfinei va trece,
deci nu apuci să te bucuri de ea, chiar dacă e vineri.
- Ce? - Nu te poți bucura de ea.
Avem vești bune. Am recoltat șase ovule.
Te sunăm peste două zile, între 08:30 și 09:30,
dacă ovulele nu sunt fecundate.
- În două zile. - Doar dacă nu sunt fecundate.
- Deci dacă nu sunați, e de bine? - Da. Atunci, sunt fecundate.
Dacă nu sunăm, e de bine. Dar nu sta lângă telefon!
Acum ești gata.
- Ai un șervețel, să mă șterg? - Da. Stai așa.
Ce drăgălași sunteți!
Ba nu. Suntem înfricoșători.
Da, așa e.
- Schelete și zombi. - Tată!
- Distracție plăcută! - Pa, Mia!
- Scuze că nu pot fi aici când sună. - Să sperăm că nu sună.
Asta am vrut să spun.
Bine.
APELANT NEIDENTIFICAT
Da?
Bună, Mia! Sunt Signe, de la spitalul Hvidovre.
Probabil că știi de ce sun.
Regret, dar niciunul dintre ovulele recoltate nu au…
Bună, Mia! Ce mai faci?
Păcat de prăjitură! Emil a zis că ai lucrat mult la ea.
Te ocupi tu de pragul iadului?
Ai acolo o coadă de mătură.
De ce ai mers în halul ăla?
S-au speriat copiii când te-au auzit țipând.
Trebuia să fi țipat cu mine.
Nu mi se pare că facem asta împreună.
Copiii vor să îi pun la culcare.
Emil, nu te duce acum. Rămâi, te rog.
Ascultă-mă! Copiii sunt supărați. Și speriați.
Nu e vorba de tine.
Nu mă iubești.
Acum trebuie să mă ocup de copii. Dacă aveai copii, ai fi făcut la fel.
Vino!
PRIMIRE APEL EMIL
Cine e cuminte?
- Bun băiat! - Gata cu gustările!
- Se îngrașă. - Nu criticăm câinele.
- Bine? - Așa e.
- Nu. - Bună!
Iat-o! Prințesa trezită din morți.
Ți-e foame, Mia?
Nu, mulțumesc.
De patru zile, Emil ne sună întruna.
Ar trebui să vorbiți.
Da, dar nu am energia.
- Mia, pentru Dumnezeu! - Chiriașa mea a acceptat să plece.
Urma să se mute cu partenerul, deci e perfect.
Da. E perfect.
- Fac un duș. - Bine.
Ți-am fi recunoscători.
- Ce? - Vorbește cu ea!
Ce să-i spun?
- E ciudat să fiu înapoi aici. - Da.
O să zugrăvesc în niște culori frumoase și…
Plantele au murit, deci va trebui să iau unele noi.
Poate palmieri sau ceva interesant.
Cum te simți?
Bine.
Ne trebuie chipsuri.
Le e dor de tine. Lui Emil și copiilor.
E distrus, să știi. Ai plecat pur și simplu.
- El a renunțat, nu? - Dar tu ai plecat.
Doar i-am luat-o înainte.
- De unde știi că urma să plece? - Crede-mă! Era evident.
Era prea mult pentru el.
Eu și Simon n-am avut impresia asta.
Felix și Selma nu știu de ce n-ai dat niciun semn.
Ei nu înțeleg, Mia.
Nu, dar…
Ei au o mamă bună, deci…
Ascultă!
Mă ajuți să-mi redeschid contul pe Tinder?
- Serios? - Da!
REBECCA POARTĂ O ROCHIE…
Rebecca poartă o rochie minunată, cu flori și fir auriu.
Toți îi fac complimente.
Bea mult și repede.
PRIMIRE APEL: EMIL
Are chef să danseze, să asculte muzică și să cânte cât o ține gura.
Futu-i!
Ce vrei?
Ce vreau?
- Pot să urc? - Nu e o idee bună.
E o prostie că nu putem să vorbim.
Nu înțeleg ce se întâmplă. Eu…
Știu că a fost greu. Înțeleg.
Dar nu poți pleca așa! Stai pe loc și luptă!
Tu n-ai vrut.
- Ce tot vorbești? - Te-am scutit de deranj, nu?
Ce vrei să spui?
- Nu trebuie să agravăm lucrurile. - Nu putem discuta?
Spune-mi cum te simți. Sunt aici!
Nu mai avem nimic de discutat.
Nu sunt unul cu care ai ieșit un pic.
- Urc înapoi. - Nu. Rămâi!
- Mi-e frig. - Stai aici!
Ne iubim, Mia.
Ne-am dorit un copil.
Ce se întâmplă? Ce e cu tine?
Asta nu ești tu. Unde ești? Ești acolo, undeva.
Termină, te rog.
Draga mea, termină! Nu face asta, te rog.
„Se putea imagina într-o încăpere, aranjându-se de departe.
Știa cum să fie un vis, o fantezie,
dar nu știa cum să fie iubita cuiva.
De ce își întorcea inevitabil viața pe dos?
Nimeni nu putea să suporte.
Se îndrăgostise din nou de un bărbat imatur, care nu voia să se implice.
El nu trebuia să spună nimic. Ea îl auzea gândind.
De-aș scăpa cumva de această personificare a disperării!
Înapoi în șa, Rebecca. Următorul, următorul, următorul.”
Studiază științe sociale și…
- A acceptat. - Ce minunat!
- Felicitări! - Mulțumesc.
- O să fie un copil isteț și frumos. - Da. Cu început de chelie.
- Să fie bine! - Da.
Deci o luăm de la capăt și…
Să sperăm că n-o să ne lase baltă și ea.
Nu știu dacă Mehmet ar rezista.
- Vă țin pumnii. - Mersi, draga mea.
- Mulțumesc. - Mersi și eu.
- Noroc! - Noroc!
E grozav să pot bea din nou.
Nu mă mai simt ca o epavă de 60 de ani, la menopauză.
La final, devenise absurd.
Ca un coșmar nesfârșit. Ajunsese să mă obsedeze.
- Eram ca o narcomană. - Așa deci.
Cât timp ați încercat?
Pe cont propriu, nouă luni.
Am început tratamentele în februarie.
Deci cam un an și jumătate?
Noi încercăm de aproape cinci ani.
- Drace! - Da.
Am străbătut lumea în lung și în lat
și ne-a costat aproape un milion de coroane.
Doi danezi care se iubesc și vor copii nu primesc niciun fel de ajutor.
O mare familie fericită.
Deci crezi că am renunțat prea devreme?
Asta ai înțeles?
- Era prea greu, Andreas. - Înțeleg.
- Zău… - Acum ce am mai făcut?
A fost greu! Încercați să aveți un copil. Și s-a ales praful.
Dar nu poți renunța când dai de greu, lăsându-l singur pe Emil. E o aiureală.
- Atunci, ia-l tu de bărbat. - Nu.
Eu mi-am văzut de viață.
- Și mă simt bine. - Bun.
- Da? - În regulă.
Iar mâine am o întâlnire.
- Aiurea! Nu ai o întâlnire. - Uite!
- Nu-i drăguț? - Nu. E urât.
- Uită-te mai bine. - Pot să-ți spun ce cred?
De ce m-am săturat?
De câte ori ai parte de ceva bun, mi-e greu să văd cum îl distrugi.
Ești atât de copleșită de ură de sine,
încât crezi că nu ai voie să fii fericită
și să fii cu un bărbat cu care e clar că te potrivești.
Tu… Noi doi avem nevoie de ajutor, Mia.
De ajutorul altora.
Nu știu ce aș fi făcut fără Mehmet.
Pentru tine, Emil e Mehmet.
Bine.
- Pa, Mehmet! Mersi că ai venit. - Cu plăcere!
Pa! Pe curând! Vorbim mai târziu.
Dar tu? Ai avut multe relații de durată?
De fapt, doar una, care s-a încheiat destul de abrupt.
Abrupt? Înțeleg. Trebuie să fi fost un mare bou.
Da. Păi…
Trebuie să fie un tâmpit, dacă a plecat.
N-a fost să fie.
Doar un nebun părăsește o femeie minunată ca tine.
E important să poți comunica respectuos.
Cu toții ne căutăm parteneri
care ne scot în față lucrurile pe care încercăm să le evităm.
De fapt, e chiar amuzant și puțin paradoxal.
Ideea e ca fiecare să înțeleagă bagajul cu care vine într-o relație.
E gratuit să te îndrăgostești, dar trecutul nostru…
Categoric nu s-au gândit că viitorii noștri copii sau, știi tu…
Copiii pe care îi vom avea…
- Da… - Ei doar…
Trebuie să plec. Îmi pare foarte rău.
- Da? - Nu e vina ta.
- Ești foarte drăguț, dar… - Aș putea…
Mia?
- Bună! - Bună!
- Ce faci? - Ce vrei?
- Emil nu e acasă. - Nu. Azi e vernisajul expoziției lui.
- Așa e, futu-i! - Acum ne ducem acolo.
- Vii cu noi? - Da.
- Te ducem noi. Aduc mașina. - Luăm bicicletele.
- Nu, luăm mașina. - Bicicletele. E la 500 de metri de aici.
- Mașina. - Bicicletele.
- Nu-s 500. - M-am uitat.
- Nu vreau să transpir. - Dar o să bem.
- Luăm bicicletele… - Aplicația arată distanța liniară.
Nu vreau…
- Să luăm bicicletele! - Nu.
- Noroc! - Felicitări!
- Mersi.
Cum te simți? Bine?
Bună!
Ce mai faceți?
Mergeți la mama cât vorbesc eu cu Mia.
Emil!
- Da? - Scuze că am venit neanunțată…
- Trebuie să îți spun ceva. - Trebuie să am grijă de mine.
Și mai ales de copii.
- E pe bază de invitație. Du-te! - Emil.
Te rog, doar două minute.
Apoi plec.
Vino!
- Două minute. - Bine.
Voiam să îmi cer scuze că te-am părăsit.
Și că am plecat fără să-ți dau o șansă.
M-am dat bătută ca de obicei.
Îmi pare nespus de rău.
Așa… Bine.
M-a copleșit vechea senzație că e imposibil să mă iubească cineva.
În fiecare inimă e un loc tainic
Un adăpost sigur și trainic
Pentru rănile iubirilor trecute
Până ce-apare următoarea
Și-un trandafir când am ținut în mână
Părut-a plin doar de ghimpi
Și tot așa, și tot așa
Fi-va și cu tine tot așa
Îmi pare rău că ai simțit că nu poți fi iubită.
PATINOARUL BROENS
Ușurel! Dă-l încoace!
Micul meu spiriduș de zahăr.
Bine că Crăciunul e doar o dată.
Mia?
Te-am crezut urâtă.
- Da? - Da, așa erai la început.
Nu știu de ce.
- Dar nu mai ești așa deloc. - Mă bucur.
- Dar la început ai fost. - Bun așa.
Bine.
- Și tu m-ai crezut urâtă? - Un pic. La început.
Dar, știi…
- Uite! Te-am sculptat din marțipan. - Nu!
- E prea de tot? - Un pic.
Asta e!
Bună, Rikke!
Bună, draga mea. La mulți ani!
Bună! La mulți ani!
Serios?
Felicitări!
În ce lună ești?
Minunat! Mă bucur mult pentru tine.
O nebunie! Și supertare pentru tine.
Sigur.
Bine. Pa, draga mea.
Ce este?
Rikke e însărcinată.
Bine.
Asta e…
E minunat.
Te simți bine?
Da.
Mă gândesc doar…
Mă mâhnește un pic gândul că eu nu sunt însărcinată…
Că nu am un copil al meu.
Dar nu-i nimic.
Zău așa!
Draga mea, ce-ar fi…
să mai încercăm?
Nu.
Era să ne distrugă.
- Nu te pierd din nou. - Nu va fi așa.
O facem împreună.
Va fi un dezastru.
Voi fi insuportabilă.
Dar te iubesc și când ești insuportabilă.
Iar când lucrurile o iau razna…
Atunci țipăm.
Împreună.
FOAMEA
Am decis să scot cartea în lume
cât sunt în mijlocul ei.
Cuprinsă de vârtej.
Și de foame.
Pot să-ți ating burta frumoasă?
Nu vreau să descriu asta privind în urmă ca gravidă.
Ca o mamă fericită, cu bebelușul la piept.
Ci vreau s-o descriu din interior.
Acum. Trăind experiența.
A mers foarte bine. Am recoltat zece ovule.
Știți ce urmează.
Dacă nu e fecundat niciunul, vă sunăm între 08:30 și 09:30.
- Da. - Minunat.
- Sărbători fericite! - Mersi.
Draga mea!
Au sunat?
E Andreas. Sună să întrebe dacă mergem pe Hven de Rusalii.
Așa deci.
Nu pot…
Nu pot sta acolo, prefăcându-mă că mi-e bine.
Futu-i!
Draga mea…
E 09:31.
- Ce? - E 09:31.
A trecut ora. Nu au sunat.
Dacă au sunat deodată cu Andreas?
Bună! Acum două zile i-ați recoltat ovule iubitei mele, Mia Berg.
Mia Berg.
Voiam să știm dacă ne-ați sunat adineauri sau în general.
Aștept. Sigur.
Da! Sunt tot aici.
Ne bucură vestea. Mulțumesc.
Da. O zi bună!
FOAMEA
N-am spus așa ceva.
- Ce? - N-am spus așa ceva.
Dar e amuzant.
COPENHAGA - HVEN
Emil?
Da?
Mă iubești și când dăm de greu?
Da. Te iubesc.
Nu ai nicio îndoială?
Niciodată.
Haide, dă-mi mâna
Dă-mi inima Și-o voi duce cu mine peste tot
Crede că mai există dragoste
Eu știu că încerc Să nu mă las copleșită de disperare
Eu cum voi ști
Dacă toate lacrimile pe care le-am vărsat
Fi-vor un râu pe care voi pluti?
Cum voi găsi
Acel piept cald, pulsând
Care m-așteaptă să-l deschid?
Nu, ca iubită Nu-i cine știe ce de capul meu
Să am încredere în cineva așa Mi-e greu
Dar dacă nu mă dăruiesc
Atunci cum să aștept ca tu s-o faci Și am nevoie de asta
Cum voi auzi acele bubuituri
Care nu încetează niciodată?
Asta n-aș suporta
Cum voi vedea acel orizont
Acea licărire neîncetată?
Spinarea ta înfiorată
Subtitrarea: Nicu Teodorescu