Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Раз, два, три...
От всички сигурни неща в живота
на първо място е съмнението.
От всички сигурни неща в живота
съмнението е на първо място.
Чувал съм хиляди неща.
Много неща са ми известни.
Чувал съм хиляди неща.
Много неща са ми известни.
Като пуснем албума, трябва да имаме такъв хор.
Жестоко шоу. - Екстра са.
Харесаха ли ти? - Готини са.
Вдъхновяващи. - Защо не се включиш?
Може и да го направя.
Да идем да пием по бира. - Аз ще се прибирам.
Хайде де, Николау. - Нямам настроение.
Плюс това съм с колелото.
Здрасти.
Имаш ли хартийки за цигари?
Вземи си колкото искаш. - Супер.
Ще си свия един джойнт. Ти искаш ли?
Да. - Аз не искам.
Не му обръщай внимание, в депресия е.
В депресия или не, винаги обичам да се напуша.
Тиаго?
Аз съм Тиаго. - Мигел.
Николау. - Това е Клое.
В "Космос" ли ще ходим? - Да.
Идваш ли? - Къде е това?
В открития космос.
Едно барче в Камполиде.
Добре звучи.
С колелото ще е голяма мъка нагоре.
Не всеки ден имаш рожден ден.
Рожден ден ли имаш? Задължително трябва да дойдеш.
Тръгваме ли?
Французин ли си? - Да.
А приятелите ти?
Още един навик от живота в чужбина. - Какво?
Да се черпим подред. Тук никой не черпи.
Нямаме пари.
Просто сме адски стиснати, това е истината.
На колко години стана?
На 24 г. - Ясно.
Колкото мен си. Мислех те за по-млад.
А аз те мислех за по-голям.
Какво искаш да кажеш? Че съм се сбръчкал ли?
Не. Но тя е по-голяма от теб, нали?
Забравих й името. - Клое.
Да, на 29 г. е.
Боже мой!
Почти на 30 г.!
Не е ли странно? - Че е по-голяма ли? Не.
Тя е на 29 г., но живее като 19-годишна.
Пълна веселба. Но не може да си правиш никакви планове.
Сега сме заедно и това е важното.
Ако не беше дошла в Лисабон, щеше да ми е много кофти.
Значи...
Не искаш ли да поиграеш?
Ей...
Имаш ли огънче? - Не, съжалявам. Не пуша.
Не си ли падаш по билярда?
Не ме бива много. А теб?
Навремето играех.
Сега предпочитам да стоя тук.
Не знам...
Животът ми не е такъв, какъвто си го представях.
Колкото повече стоя тук,
толкова повече се отдалечавам от това, което ме доведе в Лисабон.
Защо дойде? - Да уча актьорско майсторство.
Но прекъснах.
Не ти ли хареса? - Напротив.
Но не можех да си плащам сметките.
Наем и такси за обучение с работа на непълен работен ден.
Вашите не можаха ли да ти помогнат?
В началото - да, но после стана все по-трудно.
Не завърших втори курс.
С какво се занимаваш сега?
Работя като кредитен анализатор.
Много гадно!
Да...
Тъжна работа.
Хайде, няма нужда.
Свиква се с тъгата. В малки дози дори ми харесва.
Като хората, които обичат дъжда?
Да. Много пъти ме е хващал проливен дъжд.
Ще си заключиш ли колелото?
Тук ли живееш? - Не.
Но винаги намирам отворена врата.
Трябва да вървя.
Сериозно ли?
Хайде.
Това ли са стълбите?
Изнервят ме. - Проблемът не е в това.
Утре трябва да ставам рано.
Ти се шегуваш.
Съжалявам.
Къде отиваш? - В Сете Риос.
Мога да те закарам, ако искаш.
Наистина ли? - Разбира се, няма проблеми.
Просто седни настрани.
Добре ли си? - Да.
Какво става?
Сега не е време за спане.
Няма нужда да викаш.
Другия път почукай, моля те.
Здравей, Николау. Честит рожден ден.
Съжалявам, че не ти звъннах вчера. Бях в едно тихо кътче.
Приключихме при изгрев слънце. Беше прекрасно!
Надявам се...
Проветрявай си спалнята.
Здравей, Николау. Честит рожден ден.
Съжалявам, че не звъннах вчера, бях в едно тихо кътче.
Приключихме при изгрев слънце.
Беше прекрасно!
Дано си прекарал един чудесен ден.
Винаги съм ти завиждала, че рожденият ти ден е през пролетта.
Природата тук е красива, много пъстроцветна.
Това е. Целувки от Алентежу в пълния си блясък.
Б Л Я С К А В Ж И В О Т
Често ли го караш?
Да, всеки ден. Защо?
Малко е за ръста ти, нали? - Знам.
Подариха ми го, като станах на 14 г.
Може би е време да си вземеш ново.
И няма да караш детски велосипед.
Не мога. Привързан съм към него. - Ясно.
Колко е смяната на предното колело?
Около 40-50 евро.
Жалко. Зарежи.
Може да го сменим в общинския велосервиз, няма да плащаш.
Но ще трябва да почакаш, защото имам и други ремонти.
Няма проблеми да почакам. - Хубаво.
Педро. - Да?
Участваш ли в броенето следващата седмица?
Клара е заета. Знаеш ли кой друг може да се включи?
Ще разпитам, все ще излезе някой.
Супер. Ще чакам да ми кажеш.
Няма проблеми.
Само да махна това.
За работа ли ставаше дума? - Най-сладката работа на света.
Каква е?
Сара работи по проект за мобилност на общинския съвет.
Трябват им хора, които да броят велосипедите по улиците.
Това работа ли е?
И плащат страшно добре. Лошото е, че е само за две седмици.
Аз съм свободен. Ще ми дойде добре.
Наистина ли? Супер, ще й кажа.
Здравей, скъпа.
Вчера цял ден си мислех за теб.
Както всеки ден.
Но вчера беше различно.
Благодаря за съобщението ти.
Винаги ми е приятно да чуя гласа ти.
Иска ми се да беше тук.
Ку-ку! - Добре дошлa!
Много ми липсваше.
Честит рожден ден на патерици. - Благодаря.
Как мина купонът?
Не беше нищо особено. Пихме бира с Мигел и момчетата.
На западния фронт нищо ново.
Какво да ти кажа?
Липсваше ми. - Знам.
В Рим имаше стачка.
Тръгнах пет часа по-рано и пак си изпуснах полета.
Мили боже!
Важното е, че се върна.
Къде ти е колелото?
Возих едно момиче и паднахме.
И? - Това е всичко.
Коя беше мацката?
Заговори ме в бара и си поприказвахме.
Нямаше ли целувки? - Малко.
Наистина ли? Браво. Най-сетне!
Какво имаш предвид? - От колко време не си...
Брои ли го някой? Такива приказки ме влудяват.
Споко де. Не сме се виждали от месеци.
Какви приказки?
"Запознай се с онова момиче, трябва да продължиш напред..."
Ами ако не искам да продължа напред? - Недей. Това си е твоя работа.
Това беше грешка.
Дори не ми харесва. Просто се съгласих.
Целия ден се надявах Инкс да дойде внезапно.
Защо да идва?
Имах рожден ден.
И тя да изскочи от тортата като Мерилин Монро?
Нещо такова.
Разделихте се преди година. - Тогава тя си тръгна.
Разделихме се по-късно.
Връзката ни продължи две години и десет месеца.
Няма как да я забравиш.
Ти си страшен лигльо!
Жалка история. Не мога повече.
Намери с кого да правиш секс.
Не е нужно да е голямата ти любов.
Няма как. Голямата ми любов я няма.
Не... Не е така.
Споко. Просто пробвах нещо.
Това му се вика "кофти изпълнение".
Ти, Николау.
Вдигни децибелите, не се страхувай.
Както ти показах онзиден. - Ще опитам.
Хайде, момчета. За бога...
Отначало.
Започваме.
От колко време работиш в магазина за велосипеди?
От скоро.
Това не е основната ми работа.
Помагам на Сара. Този месец е много натоварено.
С какво се занимаваш?
С много неща.
Провеждам анкети. Понякога правя дизайнерски проекти.
Продавам плодове по улиците.
Работил съм в ресторанти, в магазин за скейтбордове.
Ремонтирал съм електрически скутери.
Еха! Имаш талант за всичко.
Между другото, дори съм свирил по улиците.
Но все пак това не е луксозен живот.
Но както е казал Том Зе:
"Ти създаваш лукс, аз създавам боклук".
"Ти създаваш любов. Аз създавам самота."
Ти създаваш любов. Аз създавам самота.
Сега се връщам.
До скоро. Кажи "чао", Роза. - До утре, Роза.
До утре.
Добре ли мина? - Да.
Какво правихте? - Лепихме цветя.
Добър ден. - Извинете.
Виж, докосвам небето.
А аз ям облак.
Кинотека, май 2023 г.
Ще тръгваме ли, Роза?
Има врата на нашето игрище.
Добра ли си на футбол? - Не особено.
Никога ли не си вкарвала гол? - Не.
Трябва да тренираш по-сериозно. - Знам.
Здрасти.
Как мина? - Много добре.
Тя обаче си взе сладолед. - Наистина ли?
Беше гладна.
Ще останеш ли за вечеря? - Не, ще тръгвам.
Прегърни вуйчо. - Моля те, остани.
Другия път. Обещавам. - Добре.
Целуни ме.
Хайде. - Чао.
До другата седмица. Благодаря.
Чао.
Понеделник, 19,30 ч. "Четири вечери на един мечтател"
Виж последната страница.
Карта на съкровището.
Всичко ти е поднесено на тепсия.
Виж.
Боже. Колко странно!
Изглежда точно като нея.
Казах ти.
Защо не я заговориш?
Не говоря с призраци.
Кинотека.
Какво от това? Има стил.
Кажи нещо на френски.
Здравейте.
Приятно гледане.
Здравейте.
Бих искала да благодаря за присъствието на Аугусто Диас.
Той ще направи кратък анализ на филма, който ще гледаме.
За онези от вас, които все още не знаят,
нашият гост има естетически ангажимент като критик.
От няколко години Аугусто Диас се изразява
изключително чрез цитати на френски на Робер Бресон
или филмите му.
Няма да свалям нивото на изказа му
с превод за онези, които не разбират френски.
Вярвам, че ще уловим първоначалния смисъл
благодарение на изразителността на нашия гост.
Сега да чуем Аугусто.
"Нищо не звучи по-фалшиво във филм
от естествената театралност,
която копира живота и пресъздава изкуствени чувства.
Кинематографичният филм,
където изразът се постига чрез взаимодействие на образ и звук,
а не чрез имитация - с жестове и различна интонация.
Филм, който не представя анализи, а пресъздава живота.
Без актьори. Без роли. Без постановка.
Използва модели, взети от живота.
Важното е не това, което ми показват,
а това, което крият от мен.
А това, за което не подозират, се намира в самите тях.
Между нас съществува телепатичен обмен,
предсказване на бъдещето."
Зает ли си през следващите дни? - Тази седмица съм на работа.
Какво бачкаш този път? Правиш анкети?
Лепиш плакати? - Броя велосипеди.
Чу ли го, Клара? - Не.
Ела тогава, готино е.
Ей сега.
Откога броенето на велосипеди е работа?
Откакто ми плащат за това.
Искаше да ме унижиш или да уредиш нещо?
Не мога, утре заминавам.
Ще те запозная с един приятел, който има рекламна агенция.
Може да ти намери нещо.
Супер, благодаря.
Какво ще правя? - Не знам, той ще ти каже.
На пълен работен ден ли е? - Това е идеята. Защо?
Няма да имам време за музика.
Професионалните музиканти не репетират ли всеки ден?
От повече от година не съм те чувал да свириш.
Теб все те няма.
Какво знаеш за мен? Нищо не питаш.
От време на време идваш да разкажеш някой виц.
Това се нарича да имаш работа, синко.
Това позволява да се хващаш на нископлатена работа.
Защото това е истината.
И на мен ми се ще да прекарвам повече време с вас.
Какъв е смисълът, ако постоянно мрънкаш?
Баща ти е прав, Николау.
Трябва да запълниш времето и ума си.
Само се мотаеш наоколо като призрак. Направо е плашещо.
Това са най-хубавите ти години. Използвай ги максимално.
Не ми изглежда така.
Това е проблемът. Позволяваш на живота да ти се изплъзва.
Понякога ми иде да те разтърся.
Влюби се в нещо или в някого.
Лесно е да го кажеш.
Работата ти дава смисъл в живота.
Не става въпрос само за пари.
Тази безпътица не е добре за психиката ти.
Същото важи и за приятелите ми. Никой няма работа.
Имат мечти, нали? Планове, цели...
Нещо, което ги кара да стават от леглото.
И аз бих искал да е така.
Но не си представям да правя нещо. Поне не на пълен работен ден.
А какво ще кажеш за идеята да свириш като студиен музикант?
Да, заплащането е добро.
Какво чакаш?
Такава работа не се намира просто така.
Трябват ми контакти, хора, с които да записвам.
Какво чакаш? - Не виждаш ли, че е несигурен?
На 24 г. е, Клара. Не го третирай като малко дете.
Да чуем какво има да каже.
Мисля, че това е проблемът. Нямам самочувствие.
Моята група няма перспектива.
Не отидох с Инкс да запишем албума.
В крайна сметка...
Може би трябва да си признаеш, че не искаш да бъдеш музикант.
И да сложиш кръст на Инкс веднъж завинаги.
Това е като извинение, за да не правиш нищо друго.
Това, което искаме, е нещо...
Как да го кажа?
Искаме нещо динамично.
Разбираш ли?
Мотивация, гъвкавост, динамика.
Искаме да насърчим този дух.
Моята фирма е и ваша.
Споделянето прави нашата фирма
голяма компания.
Какво мислите за това?
Е, аз съм динамичен. - А така!
Мотивация, гъвкавост, динамика.
Твоят колега е твой приятел.
По тази причина аз съм по-скоро твой приятел,
отколкото приятел на баща ти.
Да.
Ще ти кажа една тайна.
Знаеш ли защо избрах този офис?
Не.
Заради гледката.
За мен е вдъхновяващо да гледам статуята на този велик човек.
Тя показва какво изисквам от другите и от себе си.
Маркиз Де Помбал е бил благородник, но и неуморен работник.
Така започнах и аз - от нулата.
Както ти предлагам да започнеш и ти сега.
Давай сто процента от себе си с всяка листовка, която раздаваш.
Градският трафик е като поточна лента,
която никога не спира.
Светофарите регулират ритъма на веригата.
Именно там нашият колега трябва да бъде най-бдителен и услужлив.
Най-усмихнат.
Извинявай, трябва да сляза.
Николау. Какво става?
Трябва да вървя. Съжалявам.
Какво? Понякога си мисля, че пиша песни напразно.
Днес не мога да се концентрирам.
Не мога.
Случайно да знаете за някоя стая под наем?
Навремето имах приятелка, който даваше стая под наем.
Може ли да й пишеш? - Разбира се.
Бяхме се разбрали да не ползваме телефон по време на репетиция.
Аз мислех, че ще правим концерт.
Сериозно? Готови ли сме за концерт?
Първо ще запишем албума. После ще мислим за концерти.
Мариана? - Педро?
Здравей.
Николау ще закъснее малко. - Да, каза ми.
Отдавна ли сте приятели?
От деца.
Защо питаш?
Той много говори за теб. Имам чувството, че те познавам.
Наистина ли?
Видях те и си казах: "Това сто на сто е Мариана".
А как ме описа?
Наистина ли те интересува? - Любопитно ми е.
Няма ли да се изчервиш? - Няма.
Вече си се изчервила. - Голям сваляч си.
Каза, че си живяла в Рим. Как беше там?
Страхотно. Наистина!
Колко време беше там?
Само една година, но все едно са били 10 или 20.
Откакто си се родила. - Сякаш животът ми е започнал там.
Това донякъде е вярно, нали?
Да заминеш надалеч, е първата стъпка към изграждането на личния живот.
Да...
Като се премести тук от Рио, същото ли беше?
Откъде знаеш? - И аз знам някои неща.
Какво става с колелото на Николау? - Трябва да си купи ново.
Никога няма да го убедиш.
Този велосипед събираше прах, приятелката му го оправи.
Оттогава винаги го кара. Приятелката му го напусна.
Извинявайте, че закъснях, сложих Роза да спи.
Няма проблеми.
На какво се смееш? - На теб.
Тя тук ли е? - Спокойно, в бара е.
Не искаше да пропусне последния филм от афиша.
"Ако промениш мястото на нещо, което се е провалило,
може да го превърнеш в успех."
Да пием по нещо? - Става.
Аз тръгвам. Вие отивайте без мен.
Наистина ли не искаш да дойдеш?
Хубаво тогава. - Благодаря, че дойде.
Всичко добро. - До скоро.
Приятно прекарване.
Думите на Жан-Пол Сартр,
цитирани от Ървинг Гофман в култовата книга
"Представянето на аз-а в ежедневието", може да ти помогнат.
Чуй това.
"Детето играе с тялото си, за да го изследва, да го опознае.
Сервитьорът в кафенето играе, за да осъзнае положението си.
Това задължение
не се различава от наложеното върху всички търговци.
Техният статут е изцяло церемониален.
Обществото изисква от тях да го възприемат като церемония.
Танцът на бакалина, шивача, водещия на търгове,
с който се стремят да убедят клиентите си,
че не са нищо друго, освен бакалин, водещ и шивач.
Бакалин, който мечтае, обижда купувача,
защото такъв бакалин не е напълно бакалин.
Обществото изисква той да се ограничи
до ролята си на бакалин,
както войникът, застанал мирно, се превръща в нещо като войник,
който изобщо не вижда това,
което вече не бива да вижда."
Интересно. - Фундаментално.
Плюс това работата с канцеларски материали не е нищо особено.
Трябва да си организиран,
честен
и да те бива в сметките.
За кратко учих бизнесадминистрация. - Брат ти ми каза.
Работил си в тази сфера, нали? - Разбира се.
Но не на касата.
Да... Контактът с хората не е лесен.
Да видим как ще се справиш.
Здравейте.
Ако не поиска касова бележка, не я издавай.
Как се отваря?
Ето така.
По-бързо връщай рестото.
Вземи първо дребните. Точно така.
Питай го дали иска да я опаковаш. - Не, така е добре.
Няма нужда. - Рестото ви.
Ще ви питам нещо с цел да подобрим качеството.
Как бихте оценили обслужването? От 0 до 5.
С петица.
Това е твърде висока оценка. Не искаме да се главозамае.
В такъв случай - нула. - Нула.
Трябва да вдигнеш рейтинга си, Николау.
Хайде, ще те разведа из магазина.
Тоалетната е там. Трябва да се използва с мярка.
Гледай кранът да не капе. Не бива да пилеем вода.
Ще се запознаеш с най-добрите ни клиенти - част от мебелировката.
Това е Мануел. - Здравей, как си?
Това е Валерио.
Приятно ми е. - Здравей.
А това е Жоана. - Учителко.
Прегърни ме. - Познавате ли се?
Да, този младеж беше мой ученик. Не помня в кой клас.
В пети, шести и осми клас.
Значи спокойно мога да го наема?
Да. Той е истинско съкровище! - Имах добри учители.
И е много честен. Много благодаря.
Все още ли преподавате там? - Не. Тази страна не е за учители.
Взех си болничен и повече не се върнах.
Валерио, как се казваше онзи филм, който обожаваме?
"Когато отидох на небето, казах на всички простосмъртни..."
"Начукайте си го сами, мен вече не можете да ме прецаквате."
Какво ще кажеш? - Готино е.
Сутрин е много светло.
Това е моята стая.
Обикновено е по-подредена.
Един мой приятел е отседнал при мен за известно време.
Това е стаята на Ана.
Влез. - Ана, това е Николау.
Добре дошъл. - Здравей.
В момента съм заета. Може ли да поговорим по-късно?
Разбира се. - Ще се видим след малко.
Обикновено е разговорлива, но не и когато работи.
С какво се занимава? - Прави докторат
по сравнително литературознание.
Сериозна работа.
Страхотен плакат. - Харесва ли ти?
Мое дело е.
За концерт, който си продуцирала? - Да.
Членувам в нещо като колектив.
Лепях плакати. Дано не съм лепил нещо върху твоите.
Другия път ще лепиш с нас. - Разбрахме се.
Трябва да свирите там.
Непрекъснато го повтарям на Артур. Просто изберете дата.
Преди мислех, че трябва, но...
В момента всичко ни куца.
Растенията са красиви.
Те са на Ема.
Момичето, което е в твоята стая?
Да. Запознахме се, когато живеех в Барселона.
Тя дойде в Лисабон, за да живее с гаджето си.
Но нищо не стана.
Ще остане тук, докато реши какво да прави.
Знам какво е.
А това е кухнята.
Всеки има свой рафт в хладилника.
Но можеш да си вземеш каквото искаш.
Стига да го възстановиш, разбира се.
Какво друго? Наемът се плаща на 8-и всеки месец.
Ето я верандата - любимото ми място.
Това е всичко.
Звучи добре. - Добре дошъл тогава.
Чувствай се като у дома си.
Здравей, скъпа.
Как са нещата в Монтемор?
Това е новият ми дом.
Като дойдеш в Лисабон, може да отседнеш тук.
Има много растения, точно както обичаш.
Целувки.
Видя ли новото растение? - Прекрасно е.
Да. - Любимото ми.
Донесох го от вкъщи. Може ли да го оставя тук?
Разбира се.
Жоао беше ли там? - Не, слава богу.
Достатъчно ми досажда по телефона.
Всеки път когато телефонът ми звънне...
Не знам дали искам да ми звъни той, разбираш ли?
Да, ясно.
Веднъж толкова много се притесних, че повърнах.
Сериозно ли? Случват ли се такива неща?
Видя ли? Не си чак толкова зле. - Да.
Искате ли да пушите? - Не сега, благодаря.
А ти?
Не. Трябва да взема племенницата си от училище.
Трябва да ги намалиш малко, не мислиш ли?
Така още повече се смачкваш.
Защо не излезеш навън? - Няма къде да отида.
Хайде, миличка, навий се!
Ще се видим след малко. - Чао.
До скоро.
Може да дойдеш с мен. Разходката до училището е приятна.
По пътя може да се отбием в парка.
Реши ли дали ще останеш?
Най-критичният въпрос.
Бих искал Жоао да ми даде причина да остана...
Но не е лесно.
Никога не говори категорично.
Казва само "Не знам".
Тази нерешителност ме убива.
Странно е, че го казваш.
Все едно бившата ми приятелка говори за мен.
Кажи ми тогава какво си мисли.
Не знам.
Всъщност звучиш точно като него.
Ние също се разделихме заради разстоянието.
Наистина ли?
Но все пак сте в един и същ град. Не се отказвай.
Не съм сигурна дали си струва да остана тук заради него.
Разбира се, че си струва.
Той и Лисабон са едно и също.
Нещо тъжно и мъчително.
Винаги удрям на камък, каквото и да правя.
Хващам се на тъпи работи, проектите ми се провалят,
като започнем с връзката, която ме доведе тук.
Пробвай в Барселона.
Опитахме, но не му хареса.
Жоао не може да живее в чужбина.
Вариантите бяха или да се преместя, или да се разделим.
Щях много да страдам, защото бяхме много влюбени.
Това беше началото.
Не можех да го направя.
А какво те накара да го направиш сега?
Чувствам се напълно празна.
Като живеех с него, бях изолирана.
За две години си намерих само няколко приятели.
Без да броим растенията.
Ехо.
Да?
Искам да те питам нещо.
Имам костюм на Дядо Коледа и служител на име Николау.
Това е съвпадение, което трябва да използваме максимално.
Предлагам ти да го облечеш и да привличаш клиенти.
Юни е, Константино. Много е горещо.
Ще бъде забавно. И ще изгради характера ти.
Няма по-благородно нещо от това, да правиш децата щастливи.
Ще умра от срам, татко. - Трябва да се гордееш с това.
Няма нищо по-благородно от това, да правиш децата щастливи.
Знам, това формира характера.
Донесох ти това от вкъщи.
Ще ти трябва в новата ти стая. - Боуи!
Супер, благодаря.
Къде може да идем да хапнем?
Аз си нося храна от вкъщи. Шефът обядва там.
Отиваме ли? - Само да се преоблека.
Хайде. Изглеждаш чудесно на снимката.
Извинете.
Е?
Как я караш?
Ти ми кажи. Как е новата квартира?
Страхотна е. Извадих страшен късмет.
Съквартирантите ти симпатични ли са?
Да. Те са по-големи момичета.
Още не ги познавам много добре.
Чувствам се малко самотен. - Има време за всичко.
Извинете. - Благодаря.
Нещо за пиене? - Две бири.
А при теб? Как са нещата у дома?
Няма значение. С какво се занимаваш напоследък?
Няма много за разказване, наскоро се преместих.
Едно време напускахме дома само за да се оженим.
Или за да заживеем заедно, както се казваше.
Напускахме едно семейство, за да създадем ново.
Страхотно е да живееш на едно място с приятели.
Много ти завиждам, признавам.
Да, готино е.
Но ми се струва малко странно.
Няма пред кого да се оправдаваш, правиш всичко сам.
Ако не си сготвиш, няма вечеря.
Но ако не вечерям, на никого не му пука. Аз решавам.
Харесва ми, добре ти се отразява.
Кажи ми нещо. Като че ли избягваш въпросите ми.
Не е така. Какво очакваш да кажа?
Връзките избледняват.
Добре, но как се чувстваш?
Извинете. - Благодаря.
Няма защо.
Не е лесно да сложиш край на дългогодишна връзка.
Осъзнах, че съм много по-зависим от майка ти, отколкото си мислех.
А зависимостта причинява болка.
На мен ли го обясняваш? - Нали!
Аз съм като теб преди време.
Ела да работиш в магазина за канцеларски материали.
Този костюм ти отива повече.
Здравей. "Хартиен тигър"?
Ето.
Това ли е всичко? - "Несигурност".
Тази дума определя
всички аспекти на съвременния живот в късния капитализъм.
Несигурност
по отношение на работата,
околната среда и сексуалността.
Всичко е несигурно.
И защо?
Защото е онова, което подхранва капитализма.
Не става въпрос само за евтина работна ръка,
която винаги е съществувала.
Капитализмът осъзна,
че колкото по-несигурна е ситуацията
за всеки човек поотделно,
толкова повече капитализмът става необходим,
за да успокои тревогите,
породени именно от тази несигурност."
Какво мислите? - Добре е.
Несигурността най-добре описва днешната младеж.
Както в моя филм. Но журито не разбра какво исках да кажа.
За младежта ли е? Мислех, че става дума за града.
Да, за младите хора в града.
Или за града на младите, ако щеш.
При всички положения, имаш талант за писател.
Така ли мислиш? - С филмите пропиляваш таланта си.
Знаеш ли какъв ти е проблемът? Страхуваш се от таланта си.
Я стига. Дори не знам какво означава това.
Ти бягаш от съдбата си, приятелю.
Много пациенти идват при мен за по-маловажни проблеми.
Трябва да отидеш на доктор.
Не мога да си позволя психоанализа.
Колко вземаш за сеанс? - Това е професионална тайна.
Така е.
Ако бях взел правилното решение преди 20 години...
Тоест, когато бях на твоята възраст.
Забърках се с погрешните жени и позволих на идеалната да избяга.
Ти си срещнал голямата си любов твърде рано.
Вдигнал си летвата твърде високо и после са те прецакали.
Никоя друга не може да се сравни с тази идеална жена.
Никоя не може да се мери с нея.
Не е ли логично? - Да.
Приятелката ми ме напусна преди година и все още страдам.
Безнадеждни глупаци! Бебета!
От векове насам слушаме едно и също.
Вече не можем да понасяме този романтизъм,
който е шовинистичен, остарял и зле прикрит.
Горките мъже, които не са направили нищо лошо.
Жените са зли.
Моля те, не ги слушай, или ще свършиш по същия начин.
Все още имаш време да станеш достоен мъж.
Продавате ли хартийки за цигари? - Да.
Здравейте.
Тук ли работите? - Не.
Това е кражба. Ще ми бъдеш ли съучастник?
Не мога да се доверя на Дядо Коледа.
Кои искаш? - Сините.
Колко струват? - Това е кражба, забрави ли?
Идеята е да не плащаш.
Наблизо ли живееш? Май съм те виждал наоколо.
Възможно е. Отседнала съм при една приятелка.
Можеше да ме поздравиш.
Не бях сигурен, че си ти.
И не знаех, че ще ме помниш. - Разбира се.
Много се забавлявахме онази вечер.
Какво правиш напоследък?
Много неща.
Но не мога да довърша тъпата дипломна работа.
Натам ли отиваш? - Да.
Мислех да седна някъде да пия една бира.
Обожавам петъчните следобеди в Лисабон.
Чуваш ли това? - Какво?
Звукът на града. Това е звукът на петъчния следобед.
Здрасти! - Здрасти, Клое!
Как си? - Добре. А ти?
Страхотно.
Отдавна не сме се виждали. - Как върви дипломната работа?
Да пропуснем тази тема. - Тогава яж пица.
Благодаря. - Николау.
Трябва да се връщам на работа. - Ще си поговорим по-късно.
Искаш ли бира? - Да.
Здравей.
Две бири, моля.
Това място е много готино. - Да.
Скрито кътче в града. Като остров.
Благодаря. - Отварачката.
Правят собствена бира.
Много е добра, ще видиш. - Благодаря.
Благодаря. - Няма проблеми.
На каква тема пишеш?
Ще ти кажа, ако обещаеш, че няма да се уплашиш.
Аз съм страхлив, но ще се постарая.
Заглавието е "Архитектура на смъртта".
Шегите ти изобщо не са смешни.
Да седнем ли там? - Да.
На слънце.
Смъртта има архитектура? - Става дума за гробища.
Наистина ли? Как така?
Става дума за различни начини за проектиране на гробища.
Създаване на пространства за връзка между живите и мъртвите.
Сравнявам Франция и Португалия.
Супер. Как ти хрумна тази идея?
Заинтригува ме как се отнасяме към смъртта и скръбта.
Символите...
Архитектурата се занимава с пространството,
а смъртта е свързана с времето.
И ето.
Звучи интересно.
Много е претенциозно.
Но трябваше да измисля нещо.
Тиаго е португалец и това беше добър повод.
Както и да е. Исках да дойда в Лисабон.
Тиаго добре ли е?
Мисля, че да. Вече не сме заедно.
Наистина ли? Жалко. - Но сме приятели.
И се събираме отново, когато идвам в Лисабон.
Хубаво.
Чакай малко. Вече не живееш ли тук?
Преместих се на Иля де Фаро. - Защо?
За да гледам морето, докато пиша дипломната си работа.
Срещнах едни приятели, които учат в Алгарве.
Морска биология, опазване на околната среда.
Всички живеят на острова.
Веднъж отседнах при тях и се влюбих.
В мястото или в някого? - И в двете по малко.
Това е вълшебно място.
Представяш ли си да живееш точно на плажа?
Буквално на 20 крачки от пясъка. Броих ги.
Звучи страхотно.
Правил ли си някога секс на плажа? - Не.
Звукът на вълните е невероятен!
Не мога да го направя.
Твърде стар съм.
Не говори така. - Изтощен съм.
Ти си в разцвета на силите си, в разцвета на младостта си.
Кога свършва младостта?
Когато ние искаме. - Когато умрем.
В самия край на живота? - Да.
Докато можем да тичаме,
все още сме млади.
Добро утро.
За какво мислиш?
Може да не ти се вярва, но за гробища,
По това време? Сутринта?
Или следобед?
Мисля, че никога не съм бил на гробище.
Сериозно?
Трябва да отидеш.
Помага ти да видиш нещата от друг ъгъл.
Сигурен съм, че е така.
Искаш ли да отидем?
Може да го направим този уикенд.
Мислех, че ти е писнало от гробища.
Ако отида с теб,
може да ми се върне ентусиазмът.
Всъщност избрах темата за гробищата случайно.
От известно време ме вълнуваше връзката ни с мъртвите.
Особено в западния свят.
Един ден се натъкнах на статия на една белгийска асоциация,
която говори за мащабен разрив на тази връзка.
Тази връзка често предизвиква голямо замърсяване.
Покойниците се погребват дълбоко под земята
или се изгарят с помощта на токсични вещества.
Това, което те предлагат, е яко - компостиране на мъртвите.
Да върнем човешкото тяло
към системата за естественото разлагане.
Това е наистина страхотно!
И логично. Това се случва в природата.
Да речем, че див глиган умре в гората.
Той лежи на земята.
Първите хищници изяждат месото му.
После идват насекомите.
А всички микроорганизми - гъбички и тем подобни,
помагат за разлагането на костите, което отнема повече време.
Така че смъртта на дивата свиня храни други живи същества.
Това е цикъл, който се подновява постоянно.
В пълен контраст с това, което се случва в човешките общества.
Фактът, че е нужно да съхраняваме мъртвите си,
води до абсурдни ситуации.
В Париж има страшно много място за мъртвите,
а много хора живеят в миниатюрни апартаменти.
Моят апартамент беше много по-малък от гроб в "Монпарнас".
Стига бе!
Харесваш ли котки?
Да.
Като дете не ги харесвах.
Една котка ме одраска и се уплаших.
Освен това хората казват, че котките са хитри и коварни.
А кучетата са истински верни.
Но понятието за лоялност е много сложно.
После посетих некропол в Рабат, който беше пълен с котки.
Беше невероятно!
Бяха като божествени създания сред мъртвите.
И сякаш са по-запознати с темата от мен.
Темата за смъртта.
За живота.
Лежах на припек.
И тогава започнах да харесвам котките.
И гробищата.
Но не съм попадала на по-красиво гробище.
В Швеция има гробище насред гората.
Може би най-красивото, което съм виждала.
Знаеш ли коя е най-красивата котка, която съм виждала?
Не.
Не мислиш ли, че в Лисабон има малко котки?
Не знам. Не съм се замислял.
Това не ми харесва в Лисабон.
По-скоро е град за кучета, отколкото за котки.
Кои градове за котки познаваш?
Рим, Атина...
Истанбул. - Пътувала си из цял свят.
Това ми харесва най-много.
Всяко лято ходя някъде.
Как успяваш да си го позволиш?
Като работя. Как иначе?
Заплатите във Франция са различни.
Попитах в едно кафене. Няма да бачкам за 5 евро на час.
Да, точно толкова печеля.
С толкова пари не можеш да пътуваш.
Напуснах дома на нашите. - Браво.
Лека-полека.
Но ако искаш да дойдеш с мен, ще трябва да спечелиш повече.
Сериозно ли говориш?
Не ти ли се ходи в Гърция?
Ходи ми се. Но не знам дали ще мога.
Стига де, така не е интересно!
Така не си забавен.
Трябват ми пари.
Пълно е с островчета. Някои са скъпи, други - не.
Там не ти трябва нищо.
Спиш на плажа. Ядеш домати и фета сирене.
И се къпеш в морето. Две седмици в рая.
Кога заминаваш? - Не знам дали ще ходя тази година.
Мислех, че ме каниш.
Трябва да се уговоря с приятелите, с които ходя там.
А сега трябва да помисля за бандата във Фаро.
Планираме да отидем на ЗАД във Франция.
Къде? - Зон а дефендр.
Окупира се земя с цел да се спрат големи строителни проекти.
Кога се връщаш във Франция? - След два дена.
Толкова скоро? - Да.
Дойдох в Лисабон да си взема останалите неща.
Мислех, че ще се върнеш във Фаро.
Не, ще ме вземат в понеделник.
Превозът е уреден и ще пътуваме в колона.
Може би ще се включим в някаква акция по пътя.
Мисля, че ще умра от мъка.
Ти си на точното място.
Ти бял нарцис ли си, или жълт?
Момче ли си, или момиче?
Аз съм и той, аз съм тя.
Бял и жълт нарцис.
Aз съм цвете и красиво момиче.
Ти нарцис ли си, или маргаритка?
Момче или момиче?
Aз съм той и тя.
Нарцис и маргаритка.
Аз съм цвете и красива дама.
Здрасти, на моста съм.
Близо до мястото, за което ти казах. - Да.
Ще се видим след малко. Целувки.
Скоро ще дойдат.
Благодаря ти за тези дни.
През целия си живот не съм бил по-щастлив.
И за мен беше много специално.
Трябва да тръгвам. - Ще се видим ли отново?
Срещите носят щастие.
Сбогуванията водят до срещи.
Винаги ми е било трудно да реша къде да се установя.
Мисля, че е нормално.
Чувствам се раздвоена заради нашите.
Баща ми е французин, а майка ми - италианка.
И...
Понякога го възприемам като нещо трагично.
Друг път мисля, че е прекрасно
да може да избереш различен начин на живот
на няколко места.
Но защо казваш, че е трагично?
Преувеличавам, разбира се, но...
Чувстваш се разкъсан между две неща.
Не може да си на едно място и да не мислиш за другото.
Виждам това у майка ми например.
Отидохме във Франция покрай работата на баща ми.
И след толкова време
майка ми все още казва, че не е искала да напуска Италия.
Винаги изпитва носталгия...
Не искам да бъда човек,
който постоянно идеализира мястото, на което не е.
Това е истински ресторант, а не туристическо капанче.
Ходих на едно място с меню на три езика.
"Бифе а л'ансиен на скара".
Сервитьорът каза, че е пържола с пикантен сос.
Поръчах си го. Обожавам пикантен сос.
Пържолата дойде без сос. Той казва: "Не сте го поръчали".
Аз: "Казахте, че е пържола с пикантен сос".
Той отвърна: "Сосът е по избор". Е, добре.
Г-н Константино, масата ви е готова. - Благодаря.
Значи си срещнал френско момиче.
Имаш повече късмет от мен.
Онзиден отидох да взема Мария.
Опитах се да я целуна, но тя отвърна лице.
Каза: "Имам чувствителен нос".
Все едно ми каза, че смърдя.
Аз съм жертва на насилие.
Ако не ти върви в любовта, ти върви на карти.
Казах ли ти, че съм хвърлил око на един нов магазин?
Не.
Направих оферта и те я приеха.
Браво. Честито.
Това е добра новина и за теб.
Бих искал да ти направя предложение.
Ще управляваш ли нашия магазин?
Магазинът работи на автопилот.
Извън учебния период има само трима редовни клиенти.
А аз ще се посветя на новия магазин.
В началото на учебната година ще наема още персонал,
а ти ще ръководиш свой собствен екип.
Това ще означава по-голяма заплата.
Сериозно ли?
Благодаря ти за доверието.
Ще си помисля.
Благодаря.
Следващата песен се казва "Там".
Чрез нашия език усещаме...
Думата за "дали" и "време" е една и съща.
Дали навън, или тук...
Добре че настоя, иначе нямаше да свирим.
Мисля, че и на момчетата им хареса.
Мигел се ядоса за няколко грешки.
Майната му! Беше страхотен концерт.
Разбихте ги!
Супер. - Сега трябва да запишем албум.
Работим по въпроса. - Действайте!
Ти си тук? - Бях отзад, нямаше как да ме видиш.
Исках да те изненадам.
Какво има? Езика ли си глътна?
Сигурно.
Да отидем там.
Свирите страхотно.
Много по-различно от времето, когато си тръгнах.
Репетираме повече. Трябва да запишем албум.
Прословутият албум! Една година по-късно.
Правилно постъпи, че не дойде с мен.
Може би си тръгнал и си се върнал назад във времето.
Шегувам се.
Е, какво те води в Лисабон?
Тук съм за уикенда.
Имах нужда от свежия въздух на града.
Когато си на почивка, имаш нужда да си отдъхнеш.
А вие имахте концерт... - Специално ли си дошла?
Може да се каже.
С компания ли си? - Не, сама съм.
Наистина ме изненада, признавам.
Знам, личи ти.
Инкс, ти си тук!
Поздравления за концерта, беше супер.
Да, и на мен ми хареса.
Съжалявам, че ви прекъсвам, но искат да освободим сцената.
Разбира се, сега идвам.
Изобщо не ми се обади.
Бях объркана.
Годината беше натоварена. Трябваше да реша много неща.
Връзката ни, въпросите ти...
Твоята нужда от отговори...
Всичко това ми тежеше. Трябваше да се освободя.
Струва ми се, че се върнах в подходящия момент.
Затова дойдох този уикенд, за да опипам почвата.
Да се върнеш в Лисабон?
Разбира се, къде другаде?
Не съм сигурна, че този живот е за мен.
В началото е чудесно, но животът в комуна не е лесен.
След известно време става задушно и токсично.
Всички знаят всичко за всички останали.
Имах нужда от лично пространство, затова отидох там.
Разбирам.
И мисля, че...
Би било готино да видя новата ти квартира.
Каза, че мога да отседна при теб.
Да, така е.
Няма нужда да се връщам в неделя.
Мога да остана още няколко дни заради доброто старо време.
Какво ще кажеш?
Разбира се. Да. Звучи добре.
Ще си събера нещата. Може ли да поговорим по-късно?
Да. Аз ще бъда в бара.
Николау. Много добре мина.
Хареса ли ти? - Гордея се с теб.
Ще говорим след малко. - Добре.
Мигел, трябва да ти кажа нещо.
Страхотен концерт, нали? - Да, супер беше.
Но не съм сигурен дали ще успея да запиша албума.
Как така?
Ами...
Мисля да замина. - Къде?
Във Франция.
Ти си полудял!
Не.
Сериозно ли говориш? - Да.
Какво? Заради мацката от гробището ли?
Почти не я познаваш.
Знам, но наистина трябва да го направя.
Ами групата?
Не знам.
Как така не знаеш? Напът сме да влезем в студио.
Знам. - След всичките тези години...
И сега си тръгваш?
Бандата е едно цяло, не може просто да си тръгнеш.
Казах ти, че трябва да пишеш по-бързо.
Ти си ужасен перфекционист и всичко отнема цяла вечност.
Животът трябва да продължи.
Моля те, кажи ми, че се шегуваш.
Говоря сериозно.
Майната ти.
Нямам нищо против да си вземеш друг басист.
Чу какво казах. Върви на майната си.
Добро утро.
За какво си мислиш?
За гробища, дори да не ти се вярва.
Превод КАТИ БОБЕВА
Филмът е обработен в ДОЛИ МЕДИЯ СТУДИО