Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Jedan, dva, tri...
Od svih izvjesnih stvari u životu
Najizvjesnija je sumnja
Od svih izvjesnih stvari u životu
Najizvjesnija je sumnja
Čuo sam mnogo puta i za mnoge stvari
Najizvjesnije je i najpoznatije
Čuo sam mnogo puta i za mnoge stvari
Najizvjesnije je i najpoznatije...
Za objavljivanje našeg albuma moramo imati ovakav zbor.
Napraviti pravi šou.
Sjajan.
Kako ti se svidjelo?
Fora je.
Budi iz mrtvih. -Možda bi se trebao pridružiti.
Da, možda.
Hajde, idemo na pivo. -Ne, idem kući.
Hajde, Nicolau.
Ne da mi se. Osim toga, s biciklom sam.
Oprostite...
Imate li možda koju rizlu?
Uzmi koliko želiš. -Mrak.
Napravit ću pljugicu. Želite li nekoliko dimova?
Može. -Ja ne bih.
Pusti ga, u depresiji je.
U depri ili ne, uvijek se volim napušiti.
Tiago?
Usput, ja sam Tiago. -Miguel.
Nicolau. -Ovo je Chloé.
Idemo u Cosmos? -Može.
Idete? -Gdje je to?
U svemiru.
To je bar u Campolideu.
Zvuči dobro.
Ne znam. Težak uspon s biciklom.
Ma daj, jednom godišnje ti je rođendan.
Rođendan ti je? Hajde, moraš doći!
"Idemo?"
"Ti si Francuskinja? -Da."
"Tvoji prijatelji također?"
Još jedna stvar koju sam naučio dok sam živio vani.
Što to?
Plaćati runde. Ovdje nikad nitko ne zove rundu za sve.
Nemamo para.
Ne, nego smo jebeno škrti!
Koliko godina puniš?
24. -O. K.
Onda smo isto godište. Mislio sam da si mlađi.
A ja sam mislio da si ti stariji.
Što želiš reći? Da imam lošu kožu?
Ne, nije to. Ali ona je starija, zar ne?
Oprosti, zaboravio sam kako se zove. -Chloé.
Da, ima 29.
Ideš!
To je skoro 30, čovječe!
Nije li to čudno? -Što, da je starija? Ne!
Ima 29, ali živi kao da ima 19.
To je fora, ali planirati nešto s njom...
Zaboravi.
Sad smo skupa i samo je to važno.
Da nije došla u Lisabon, bio bih u komi.
Ne moraš mi ništa reći...
Nećeš igrati?
Hej...
Imaš vatre?
Ne, oprosti, ne pušim.
Ne voliš biljar?
Ne ide mi baš. A ti?
Maloprije sam igrala.
Sad sam radije ovdje.
Ne znam...
Iskreno, moj život uopće nije kakvim sam ga zamišljala.
Čini se da što sam duže u Lisabonu,
to sam dalje od razloga zašto sam došla ovamo.
Zašto si došla? -Na studij glume.
Ali nisam završila.
Nije ti se svidjelo? -Naravno da jest.
Ali nisam mogla sve plaćati.
Stan, školarine... Samo na pola radnog vremena.
Roditelji ti nisu mogli pomagati?
Ispočetka jesu, ali kasnije je postalo sve teže.
Nisam završila ni drugu godinu.
Što sad radiš?
Procjeniteljica sam kredita.
Da umreš od smijeha, zar ne?
Da...
Jako tužno.
Ma daj, nemoj tako.
Tuga je stvar navike. Ja je volim, u malim dozama.
Kao kad ljudi vole kišu?
To sam ja. Već sam puno puta pokisnula.
Hoćeš ovdje zavezati bicikl?
Ovdje živiš? -Ne.
Ali uvijek nađem otvorena vrata.
Moram ići.
Zbilja?
Ma daj...
Zbog stepenica?
Mene to pali. -Nije to.
Sutra se moram rano probuditi.
Zafrkavaš me, zar ne?
Oprosti.
Kamo ideš? -Sete Rios.
Mogu te povesti ako želiš.
Hoćeš li moći?
Naravno, bez problema.
Sjedni postrance.
Jesi li dobro? -Da.
Što to radiš?!
Prekasno je za spavanje!
U redu, ne moraš vikati.
Idući put pokucaj.
"Bok, Nicolau. Sretan rođendan!
Oprosti što ti se nisam jučer javila. Bila sam na obnovi u tišini.
Završilo je sad, kad je izišlo sunce. Bilo je predivno!
Nadam se..."
I prozrači sobu.
"Bok, Nicolau. Sretan rođendan!
Oprosti što ti se nisam jučer javila. Bila sam na obnovi u tišini.
Završio je sad, kad je izišlo sunce.
Bilo je predivno!
Nadam se si proveo divan dan.
Znaš da sam ti uvijek zavidjela jer ti je rođendan u proljeće.
Krajolik je ovdje divan, prepun boja.
To je to. Puse iz Alentejoa punog cvijeća."
BLISTAV ŽIVOT
Često voziš bicikl?
Da, svaki dan. Zašto?
Malo je premalen za tebe. -Znam.
Dobio sam ga za 14. rođendan.
Možda je vrijeme za novi.
Ne bi više vozio dječji bicikl.
Ne mogu. Ima sentimentalnu vrijednost.
Kužim... -Koliko dođe zamjena prednje gume?
Nekih 40, 50 eura.
Onda zaboravi.
Ako želiš, napravit ću to u volonterskoj radionici pa ne plaćaš.
No moraš čekati jer prvo imam druge popravke.
Mogu čekati. -Onda dogovoreno.
Pedro? -Da?
Potvrđuješ dolazak na brojanje idući tjedan? -Da.
Clara ipak ne može doći. Znaš li nekoga tko bi mogao?
Raspitat ću se, uvijek se nađe netko zainteresiran.
Super. Onda mi javi.
Bez brige.
Ovo ću promijeniti...
Razgovarali ste o nekom poslu? -Da, o najboljem poslu na svijetu.
Kakvom to?
Sara radi na projektu mobilnosti za gradsko vijeće.
Katkad treba ljude samo da broje koliko bicikala ima na cesti.
To je posao?
I to odlično plaćen. Jedini problem jest što traje samo dva tjedna.
Mogu ja. Dobro bi mi došlo.
Da? Odlično, javit ću joj.
Bok, ljubavi.
Jučer sam cijeli dan mislio na tebe.
Zapravo, tako je svaki dan.
Ali jučer na drukčiji način.
Hvala na poruci.
Uvijek rado čujem tvoj glas.
Da si barem ovdje.
Ku - ku! -Dobro došla!
Jako si mi nedostajala!
Sretan rođendan sa zakašnjenjem. -Hvala.
Kakav je bio tulum jučer?
Ništa posebno. Nekoliko piva s Miguelom i ekipom.
Na zapadu ništa novo.
Što da kažem?
Nedostajala si mi.
Znam.
Nemaš pojma kakvi su štrajkovi u Rimu.
Krenula sam pet sati ranije i svejedno zakasnila na let.
Čovječe!
Vratila si se, to je važno.
Što je s tvojim biciklom?
Vozio sam neku curu i pali smo.
I? -To je to.
Tko je ta cura? Smijem znati?
Zapričala me u baru. Popričali smo.
Beza puse, ničega? -Malo smo se ljubili.
Zbilja? Odlično! Konačno!
Kako to misliš? -Otkad se nisi...
Tko broji? Ti vaši komentari me bacaju u depru!
Smiri se. Mjesecima te nisam vidjela.
Kakvi komentari?
Tipa: "Gle onu! Zaboravi je! To je dobro za tebe. Kreni dalje..."
Što ako ne želim krenuti dalje?
Nemoj. Tvoj problem.
To je bila greška.
Nisam htio biti s njom, ali me ponijelo.
Cijeli sam se dan nadao da će se Inês iznenada pojaviti.
Zašto bi to učinila?
Bio mi je rođendan.
Mislio si da će iskočiti iz torte kao Marylin Monroe?
Tako nekako.
Prekinula je s tobom prije gotovo godinu dana. -Tada je otišla.
Prekinuli smo kasnije.
Bili smo zajedno dvije godine i deset mjeseci.
To se ne zaboravlja samo tako.
Baš si dramatičan.
Ovo postaje patetično. Nemam više strpljenja.
Poševi se.
Ne mora biti ljubav tvog života.
Ne bi ni mogla biti. Ona je već otišla.
Ne, ne, ne... To nije dobro.
Smiri se, samo sam nešto iskušavao.
Ne prihvaćam to. To je bilo loše.
A ti, Nicolau.
Daj više zvuka. Bez straha.
Kao što sam ti pokazao neki dan. -O. K., pokušat ću.
Ma dajte, dečki, molim vas...
Idemo od početka.
Idemo.
Dugo radiš u radionici za bicikle?
Ne.
Nije mi to pravi posao.
Pomažem Sari jer ovaj mjesec ima više posla.
Što onda radiš?
Svašta.
Provodim ankete. Katkad radim kao dizajner.
Prodajem voće na ulici.
Radio sam u kuhinjama, "skate" trgovini.
Popravljao sam i električne skutere.
Ideš! Majstor za sve!
Kad smo kod toga, čak sam i svirao na ulicama.
S druge strane, to nije luksuzni život.
Ali kako je govorio Tom Zé:
"Ti stvaraš luksuz, a ja stvaram smeće."
Ti stvaraš ljubav, ja stvaram samoću.
Oprosti, odmah se vraćam.
Vidimo se. Reci "bok", Rosa. -Bok, Rosa. Vidimo se sutra.
Vidimo se sutra.
Je li bilo dobro? -Da.
Što ste radili? -Lijepili smo neko cvijeće.
Dobar dan.
Ispričajte me.
Gle, dotičem nebo.
Jedem oblak.
"Kinoteka, svibanj 2023."
Rosa, idemo?
Imamo gol na igralištu.
Igraš li dobro?
Ne igram baš dobro.
Nikad nisi zabila gol?
Ne.
Onda moraš više trenirati. -Znam.
Bok.
Kako je bilo? -Dobro.
Pojela je sladoled. -Nije valjda?!
Bila je gladna.
Želiš li večerati s nama? -Ne, moram ići.
Zagrli strica. -Striče, ostani, molim te.
Idući put, obećavam. -O. K.
Daj mi pusu.
Idemo.
Bok.
Vidimo se idući tjedan. Hvala.
Bok.
"Ponedjeljak, 19:30 ČETIRI NOĆI SANJARA"
Pogledaj posljednju stranicu.
Karta do blaga.
Sve ti je servirano.
Pogledaj...
Čovječe, nevjerojatno!
Ista ona!
Rekao sam ti.
Nećeš razgovarati s njom?
Ne razgovaram s duhovima.
"Le Cinématographe."
Pa što?
Ima stila.
Reci nešto na francuskom.
Dobar dan.
Uživajte u filmu.
Dobar dan.
Danas je s nama Augusto Dias i zahvaljujem mu na nazočnosti.
Ukratko će nas uvesti u film koji ćemo uskoro pogledati.
Za rijetke od vas koji još nisu upoznati
s estetskim i kritičkim stavom našega gosta,
Augusto Dias već nekoliko godina govori
isključivo kroz citate Roberta Bressona na francuskom
ili kroz njegove filmove.
Suzdržat ću se od osiromašivanja njegovih riječi
simultanim prijevodom za sve one koji ne razumiju francuski.
No vjerujem da ćemo dokučiti izvorno značenje
zahvaljujući glasovitoj i prepoznatoj izražajnosti našega govornika.
Prepuštam riječ Augustu.
"U filmu ništa ne zvuči lažnije
od onog prirodnog tona kazališta
koje kopira život i precrtava proučavane osjećaje.
Kinematografski film,
u kojem se izražajnost postiže preko veza slika i zvukova,
a ne oponašanjem gestama i intonacijama glasa.
On ne analizira niti objašnjava. On ne reorganizira.
Bez glumaca.
Bez uloga.
Bez režiranja.
No koristi modele preuzete iz života.
Ono što je bitno nije ono što mi pokazuju,
nego ono što skrivaju od mene.
I prije svega,
ono što ni ne slute da je u njima.
Između njih i mene: telepatske razmjene,
predviđanje."
Idućih dana ćeš biti jako zauzet?
Ovaj tjedan radim.
Što radiš ovaj put? Ankete?
Lijepiš plakate?
Brojim bicikle.
Clara, čuješ li ovo? -Ne.
Onda dođi, isplati se.
Stižem.
Otkad je brojanje bicikala posao?
Otkad me plaćaju za to.
Zašto?
Želiš me samo zafrkavati ili mi nešto dogovoriti?
Ne mogu, sutra letim.
No volio bih da popričaš s prijateljem koji ima marketinšku tvrtku.
Možda ti nešto nađe.
Fora, hvala.
Što bih radio?
Ne znam, on će ti reći.
Puno radno vrijeme?
Mislim da jest. Zašto?
Neću imati vremena za glazbu.
Varam se ili profesionalni glazbenici vježbaju svaki dan?
Više od godinu dana pričaš o toj glazbi, a nikad ne čujem da sviraš.
Nikad nisi ovdje.
Što ti znaš o mom životu? Ni ne pitaš.
Sletiš s vremena na vrijeme i pričaš viceve.
Mali moj, to se zove imati posao.
Zahvaljujući tome, ti i dalje nalaziš jadne posliće.
Da ih ne nazovem još gore.
Misliš da ne bih volio provoditi više vremena s vama?
Čemu ako stalno prigovaraš?
Tata ima pravo, Nicolau.
Moraš zaokupiti svoje vrijeme i glavu.
Snuždeno bauljaš naokolo kao duh. To je čak i zastrašujuće.
Ovo su najbolje godine tvog života. Uživaj u njima.
Nemam taj osjećaj.
U tome i jest problem. Dopuštaš da život proleti kraj tebe.
Dođe mi da te dobro prodrmam.
Zaljubi se u nešto ili nekoga.
Lako je to reći.
Posao ljudima pruža svrhu u životu.
Nije riječ samo o novcu.
Takva besciljnost nije dobra za glavu.
Svim mojim prijateljima je tako.
Nitko nema posao.
Imaju snove, zar ne?
Planove, ciljeve?
Bilo što zbog čega žele ustati iz kreveta.
Misliš da ja to ne želim imati?
Samo što se ne vidim ni u čemu.
Barem ne puno radno vrijeme.
A ona ideja da sviraš s drugima u glazbenom studiju?
Da, to je dobro plaćeno.
Što onda čekaš?
Nije baš lako naći takav posao.
Trebam naći veze, nekoga s kim bih snimao.
Onda, što čekaš?
Zar ne vidiš da je nesiguran?
Clara, ima 24 g.! Nije više dijete!
Poslušajmo njega.
Mislim da je u tome problem. Izgubio sam samopouzdanje.
Moj bend nema budućnosti.
Nisam otišao s Inês snimiti album.
I na kraju...
Možda je vrijeme da si priznaš da ne želiš biti glazbenik.
I konačno zaboraviš Inês jednom za svagda.
Kao da ti je to izgovor da ne radiš više ništa.
Želimo nešto...
Kako da to kažem?
Želimo nešto dinamično.
Kužiš ideju?
Motivacija, flekisbilnost, dinamičnost.
Želimo poticati taj duh.
Na kraju krajeva, moja tvrtka je tvoja tvrka.
Dijeljenje je ono što našu tvrtku
čini velikom tvrtkom.
Što misliš o svemu što sam rekao?
Pa... Ja jesam dinamičan.
To je pravi duh!
Motivacija, fleksibilnost, dinamičnost.
Kolega je prijatelj.
I zato sam više tvoj prijatelj
nego prijatelj tvoga oca, kužiš?
Da.
Reći ću ti jednu tajnu.
Znaš zašto sam odabrao ovaj ured?
Ne.
Zbog ovog pogleda.
Nadahnjuje pogled na kip tog velikog čovjeka.
To je smjernica onoga što zahtijevam od drugih i od sebe samoga.
Markiz od Pombala bio je plemić, ali i neumorni radnik.
Tako sam ja počeo, na dnu.
Takav početak predlažem sada tebi.
Stavi svoj život u svaki letak koji podijeliš.
Pogledaš li bolje, promet koji teče gradskom tkaninom
jest kao montažna linija koja nikad ne staje.
Semafori reguliraju ritam tog lanca.
Upravo tamo naš suradnik mora biti najspremniji pomoći.
Najnasmješeniji.
Oprostite, moram otići tamo dolje.
Onda, Nicolau?
Što se događa?
Moram ići. Oprostite.
Što? Katkad mi se čini da uzalud pišem pjesme.
Danas mi glava nije na mjestu.
Ne mogu.
Usput, znate li da netko iznajmljuje sobu?
Jedna prijateljica je iznajmljivala, ali prilično davno.
Možeš li joj poslati poruku, molim te? -Naravno.
Mislio sam da smo se dogovorili bez mobitela na probama.
A ja sam mislila da smo se dogovorili da ćemo dogovoriti koncert.
Zbilja?! Misliš da smo spremni za koncert?
Prvo ćemo snimiti album, a onda ćemo razmišljati o koncertima.
Mariana? -Pedro?
Bok. -Što ima?
Nicolau kasni. -Da, javio mi je.
Dugo se poznajete?
Odavno, otkad smo bili djeca.
Zašto pitaš?
Toliko te spominje da imam osjećaj da te i ja već poznajem.
Zbilja?
Kad sam te vidio, pomislio sam: "Ovo je sigurno Mariana."
I... Kako me opisao?
Sigurno želiš znati? -Znatiželjna sam.
Nećeš se zacrvenjeti? -Naravno da neću.
Već jesi.
Pravi si šarmer.
Rekao je da si živjela u Rimu. Kako je bilo tamo?
Bilo je zbilja nevjerojatno.
Koliko dugo si bila tamo?
Samo godinu dana, ali kao da je prošlo 10 ili 20.
Znači, otkad si se rodila.
Baš tako. Kao da je moj život tek tamo počeo.
To je djelomično istina, zar ne?
Odlazak je prvi korak da stvorimo nešto naše.
Da...
Jesi li i ti osjetio isto kad si došao ovamo iz Rija?
Kako znaš da sam došao iz Rija? -I ja znam neke stvari.
Što je s Nicolauinim biciklom?
Trebao bi nabaviti novi.
Zaboravi, nećeš ga nagovoriti.
Taj mu je stari bicikl osposobila njegova cura.
I nikad ga ne ispušta. Ali cura je njega ostavila.
Oprostite što kasnim. Uspavljivao sam Rosu.
Nema problema.
Čemu ste se smijali? -Tebi, naravno.
Ona je ovdje?
Opusti se, u kafiću je.
Ne bi propustila zadnji film na programu.
"Ako joj promijeniš mjesto, stvar koja je propala
može postati stvar koja je uspjela."
Idemo na pivo?
Može.
Ja idem kući. Vi idite bez mene.
Sigurno ne želiš ili s nama?
Onda bok. -Hvala što ste došli.
Pusa. -Vidimo se.
Uživajte.
Možda će ti koristiti riječi Jeana-Paula Sartrea
koje je citirao Erving Goffman u ovoj značajnoj knjizi,
"Predstavljanje sebe u svakodnevnom životu".
Poslušaj...
"Dijete se igra sa svojim tijelom kako bi ga istražilo, inventuriralo.
Konobar svoj položaj pretvara u igru kako bi ga u potpunosti shvatio.
Riječ je o dužnosti
koja se nimalo ne razlikuje od one s kojom su povezani svi trgovci.
Njihov položaj je samo ceremonijalan.
Javnost od njih zahtijeva da ga shvate kao ceremoniju;
ples prodavača, krojača, dražbovatelja,
uz pomoću kojeg se trude uvjeriti kupce
da su oni samo prodavač, dražbovatelj, krojač.
Prodavač koji sanja uvredljiv je za kupca
jer takav prodavač nije samo prodavač.
Društvo od njega zahtijeva da se ograniči na svoj posao prodavača,
baš kao što vojnik koji salutira postaje vojnik - stvar,
s usmjerenim pogledom koji ništa ne vidi
i ništa ne pokušava vidjeti."
To je zanimljivo. -Osnove.
Osim toga, posao u papirnici nije ništa posebno.
Moraš biti organiziran,
pošten
i moraš znati računati.
Studirao sam ekonomiju neko vrijeme. -Rekao mi je tvoj brat.
Već si radio, zar ne? -Naravno.
No nikad iza pulta.
Da... Rad s ljudima nosi svoje izazove.
Da vidimo kako ti ide...
Dobro jutro. -Dobro jutro.
Ako ne traže račun, nemoj kucati.
Kako se otvara?
Eto.
Brže s ostatkom.
Prvo sitno. Tako.
I pitaj želi li to zamotati.
Ne, u redu je.
Ne treba motati.
Vaš ostatak.
Oprostite, jedno pitanje vezano uz kontrolu kvalitete.
Kako ocjenjujete pruženu uslugu? Od 0 do 5?
Pet.
Toliko? Ne želimo da se umisli.
Dobro. Onda nula.
Nula.
Moraš popraviti prosjek, Nicolau.
Hajde, pokazat ću ti ostatak trgovine.
Ovdje je zahod. Koristi ga umjereno.
Pazi jer pipa katkad kapa. Moramo štedjeti vodu.
Upoznat ćeš naše najbolje kupce, postali su dijelom našeg namještaja.
Ovo je Manuel.
Bok. Kako si? -Bok.
Ovo je Valério.
Drago mi je. -Bok.
I Joana.
Profesorice...
Dođi, mladiću... -Poznajete se?
Da, bila sam profesorica ovom mladom čovjeku! Zaboravih u kojem razredu.
U petom i šestom. I u osmom.
Onda, mogu ga zaposliti mirne duše?
Jako mirne! On je divan!
Imao sam dobre profesorice.
I jako je pošten. Hvala.
Još ste u školi?
Ma kakvi! Ova zemlja nije za profesore.
Otišla sam na bolovanje i nikad se nisam vratila.
Valério, koji je ono film koji nam se toliko sviđa?
"Kad sam se uzdigao u Raj, rekao sam svim smrtnicima..."
"Sad jebite jedni druge, mene više ne možete!"
Što kažeš?
Fora je.
Ujutro ima puno svjetla.
Ovo je moja soba.
Obično nije tako neuredna.
Sa mnom živi prijateljica već neko vrijeme.
A ovo je Annina soba.
Da? -Anna, ovo je Nicolau.
Bok, dobro došao. -Bok.
Oprosti, usred nečega sam. Popričat ćemo kasnije, može?
Naravno.
Vidimo se. -Bok.
Obično je pričljivija, ali kad uči, zaboravi.
Što studira? -Komparativnu književnost. Doktorat.
Naporno.
Fora plakat. -Sviđa ti se?
Sama sam ga napravila.
Za jedan od koncerata koji si organizirala? -Da.
Članica sam jednog udruženja, udruge.
Već sam lijepio plakate. Nadam se da nisam lijepio preko vaših.
Onda idući put ideš lijepiti s nama.
Dogovoreno.
Trebali biste svirati kod nas.
Stalno to govorim Arturu. Samo odaberite datum.
Vjerovao sam da hoćemo, ali...
Malo smo zapeli.
Čovječe, biljke su divne.
Emmine su.
Ona živi u tvojoj sobi?
Da. Upoznala sam je dok sam živjela u Barceloni.
Došla je u Lisabon živjeti s dečkom.
Ali nije im išlo.
Zato je sad ovdje, dok ne odluči što će.
Znam taj osjećaj.
A ovo je kuhinja.
U hladnjaku svatko ima svoju policu.
Ali možeš iskoristiti što god želiš, nema problema.
Naravno, ako ga opet napuniš.
I što još? Stanarina se plaća do 8. u mjesecu.
A ovdje je balkon, moje najdraže mjesto.
I to je to.
Sviđa mi se. -Onda dobro došao.
"Mi casa es tu casa."
Bok, ljubavi.
Kako ide u Montemoru?
Ovo je moja nova kuća.
Idući put kad dođeš u Lisabon, možeš prespavati ovdje.
Ima puno biljaka, kao što voliš.
Puse.
Vidjela si novu biljku? -Prekrasna je.
Da.
Ta mi je najdraža.
Donijela sam je od kuće. Voljela bih da ovdje pazite na nju. Može?
Naravno.
João je bio tamo?
Ne, još bolje.
Dovoljne su mi poruke i pozivi.
Svaki put kad zazvoni mobitel, sva se...
Više ni ne znam želim li da to on zove. Kužiš?
Da, znam.
Ja sam jednom i povratio od tjeskobe.
Zbilja? To se događa?
Vidiš? Nije ti tako loše. -Baš...
Želite pušiti? -Ne sada, hvala.
A ti?
Ni ja. Moram po nećakinju u školu.
Trebala bi smanjiti. Zar ne?
Samo si još više u depri.
Stalno si u kući. -Nemam kamo otići.
"Venga, guapa." Trgni se!
Vidimo se. -Bok.
Vidimo se.
Možeš doći sa mnom. Lijepa šetnjica do škole.
I putem možemo stati u parku.
Jesi li odlučila hoćeš li ostati ovdje?
Ozbiljno pitanje...
Voljela bih da mi João da razlog da ostanem, ali...
Teško da hoće.
Nikad mi ne može dati jasan odgovor.
Samo govori: "Ne znam, ne znam."
Ubija me njegova neodlučnost.
Čudno je čuti to od tebe.
Kao da slušam bivšu dok govori o meni.
Onda mi objasni, o čemu on razmišlja?
Ne znam.
Čuj, zbilja zvučiš kao on.
I mi smo prekinuli zbog udaljenosti.
Zbilja?
Ali vi ste i dalje u istom gradu.
Nemoj još odustati.
Nisam sigurna isplati li se ostati zbog njega.
Naravno da se isplati.
Lisabon i on postali su jedna te ista stvar.
Previše tužna i teška.
Što god učinila ovdje, kao da završim u slijepoj ulici.
Nalazim samo jadne poslove, nijedan mi projekt ne uspije,
počevši od veze zbog koje sam došla ovamo.
Mogli biste pokušati u Barceloni.
Pokušali smo, ali njemu se nije nimalo svidjelo.
João nije za život u inozemstvu.
Izbor je bio ili da dođem ovamo ili da prekinemo.
Bilo bi mi pretužno da smo prekinuli tada, bili smo jako zaljubljeni.
To je bio tek početak.
Nisam mogla.
Zašto si sada mogla?
Osjećam se potpuno prazno.
Izolirala sam se živeći s njim.
U dvije godine sam stekla samo nekoliko prijateljica.
Ne ubrajajući biljke, naravno.
Čuj...
Da?
Želim tvoje mišljenje o nečemu.
Imam kostim Djeda Božićnjaka i radnika koji se zove Nicolau.
Moramo to iskoristiti, zar ne?
Predlažem da ga obučeš i iziđeš van privući kupce.
Constantino, u lipnju smo! Prevruće je.
Bit će zabavno.
I gradi karakter.
Ima li što plemenitije od usrećivanja djece?
Tata, koja sramota!
Trebao bi biti ponosan.
Naplemenitija stvar je usrećivati djecu.
Znam, gradi karakter.
Izvoli, donio sam ovo od kuće.
Trebat će ti u novoj sobi. -Bowie!
Fora, hvala.
Onda, gdje u blizini možemo ručati?
Donosim hranu od kuće.
Moj šef obično ide ovamo iza ugla.
Idemo onda? -Samo da se presvučem.
Hajde.
Super si ispao!
Ispričajte me.
Onda?
Kako si?
Isto ja pitam tebe. Kako ti je u novom stanu?
Pravo otkriće! Imao sam sreće s obzirom na sve što se nudi.
Ekipa je dobra?
Da, mislim da jest.
Malo starije cure.
Još ih ne poznajem jako dobro.
Osjećam se pomalo usamljeno.
Malo po malo.
Ispričajte me... -Hvala.
Što želite popiti?
Dva piva. -Naravno.
Onda, kako si? Kako je kod kuće?
Pusti sad to. Pričaj mi o svojim stvarima.
Nemam ti što reći. Tek nedavno sam se preselio.
U moje smo vrijeme odlazili od kuće tek kad bi se vjenčali.
Ili da živimo skupa, kako se to tad govorilo.
Odlaziš iz jedne obitelj i odmah stvaraš novu.
Mislim da je super živjeti s prijateljima.
Priznajem da ti malo zavidim.
Da, fora je.
Ali i čudno.
Nikomu ne dugujem objašnjenja, sve moram sam.
Ono... Ako ne kuham, ne večeram.
No ako ne večeram, nitko me ne gnjavi zbog toga. Moj izbor.
Sviđa mi se to. Čini ti dobro.
Sad ti meni pričaj. Kao da izbjegavaš moja pitanja.
Ne izbjegavam. Što želiš da kažem?
Veze se istroše.
Da, u redu, ali kako se osjećaš?
Ispričajte me... -Hvala.
Nema na čemu.
Nije lako prekinuti vezu nakon toliko godina.
Shvatio sam da sam puno ovisniji o mami nego što sam mislio.
Ovisnost uzrokuje bol.
Ti meni kažeš...
Točno.
Osjećam se kao ti nedavno.
Možeš doći odraditi koju smjenu u papirnici da zaokupiš misli.
Tebi bolje stoji taj kostim.
Dobro jutro.
Ovo je "Tigre de Papel"?
Izvolite.
To je sve?
"Neizvjesnost.
Ta riječ upravlja
cjelokupnim suvremenim životom u ovom kasnom kapitalizmu.
Neizvjesnost...
Poslovna,
ekološka, seksualna.
Sve je neizvjesno.
A zašto?
Zato jer se kapitalizam time hrani.
Nije riječ samo o jeftinoj radnoj snagi.
Toga je uvijek bilo.
Kapitalizam je shvatio
da što je situacija neizvjesnija,
svakog individualca ponaosob,
to on postaje potrebniji
kako bi umirio tjeskobu
koju stvara ta ista neizvjesnost."
Što kažete?
To je točno.
Neizvjesnost je najprikladniji termin kojim bih opisao današnju mladež.
Kao u mom filmu. Ali žiri nije shvatio poantu.
Zar je tvoj film o mladeži? Mislio sam da je o gradu.
Da, mladi u gradu.
Ili grad mladih, ako želiš.
Kako god, Manuele, tvoj talent je pisanje.
Misliš?
Tratiš svoj talent na filmove.
Znaš koji je tvoj problem? Bojiš se svog talenta.
Ma daj! Ne kužim ni što to znači.
Bježiš od svoje sudbine, momče.
Mnogi moji pacijenti k meni dolaze zbog manjih stvari.
Trebao bi popričati s nekim.
Kao da imam para za psihoanalizu...
Koliko tražiš za seansu?
To je profesionalna tajna.
Da...
Da sam prije 20 g. donio ispravne odluke...
Čuj, kad sam bio tvojih godina.
Spetljao sam se s krivim ženama i dopustio da ona prava pobjegne.
Upoznao si ženu svog života previše rano.
Postavio si ljestvicu previsoko i onda si se zeznuo.
Nijedna nije mogla dostići taj ideal.
Toliko si ih uspoređivao da te nijedna nije mogla zadovoljiti.
Zar to nema smisla?
Ima.
Mene je cura ostavila prije godinu dana i još patim.
Beskorisne budale!
Bebe!
Stoljećima vodimo isti usrani razgovor!
Ne možemo više slušati taj romantizam
koji je pomalo seksistički, zastario, loše umaskiran.
Jadni muškarci koji nisu ništa loše učinili.
Žene su prokletnice.
Ti! Molim te, ne slušaj ovu dvojicu da ne postaneš kao oni.
Još imaš vremena postati pravi muškarac.
Oprostite, prodajete li rizle? -Prodajemo.
Bok.
Radiš ovdje?
Ne.
Ovo je pljačka.
Hoćeš li biti moja partnerica u zločinu?
Ne znam mogu li vjerovati Djedu Božićnjaku.
Koje rizle želiš? -Plave.
Koliko dođu?
Ovo je pljačka, sjećaš se?
Ideja je da ne platiš.
Živiš u blizini? Mislim da sam te neki dan vidio u kvartu.
Moguće.
Živim kod prijateljice.
Mogao si me pozdraviti.
Nisam bio siguran da si to ti.
I nisam znao sjećaš li me se. -Naravno da te se sjećam.
Ona večer bila je jako zabavna.
Što si radila otada?
Svašta.
Osim dovršavanja usranog diplomskog.
Ideš onim putem?
Da.
Kanila sam prošetati i popiti pivo.
Obožavam Lisabon petkom poslijepodne.
Čuješ li to?
Što?
Zvuk grada.
To je zvuk petka poslijepodne.
"Bok!"
Hej, Chloé!
"Kako si? -Dobro, a ti?"
"Odlično."
"Dugo se nismo vidjeli. -Da. Kako ide diplomski?"
"Nemojmo o tome. -Onda dođi na pizzu."
"Hvala."
Nicolau.
Bok. Moram raditi. -Vidimo se.
Želiš pivo? -Može.
Bok. -Bok.
Dva piva, molim.
Ovo je mjesto fora. -Da.
Skriveno mjesto, kao otok u gradu.
Hvala. -Otvarač.
Sami rade pivo.
Odlično je, vidjet ćeš. -Hvala.
Hvala. -Nema na čemu.
O čemu je tvoj diplomski?
Reći ću ti ako mi obećaš da se nećeš prestrašiti.
Slabog sam srca, ali ću pokušati.
Naslov je "Arhitekture smrti".
Tvoje šale nisu nimalo smiješne.
Hoćemo li sjesti ondje? -Može.
Na sunce.
Nisam znao da smrt ima arhitekturu.
Diplomski je o grobljima.
Zbilja?
Kako točno?
O različitim načinima dizajniranja groblja.
Osmišljavanje prostora koji povezuje žive i mrtve.
Uspoređujem Francusku i Portugal.
Fora. Odakle ti ta ideja?
Opčinjavala me naša veza sa smrću, žalovanjem,
simbologijom...
Osim toga, arhitektura radi s prostorom, a smrt s vremenom.
"Et voilà."
Zvuči zanimljivo.
Prilično je pretenciozno.
Ali morala sam nešto smisliti.
A Tiago je Portugalac pa je i to bio dobar razlog.
Kako god, htjela sam upoznati Lisabon.
Tiago je dobro?
Mislim da jest. Nismo više zajedno.
Zbilja? Šteta.
Ali smo ostali prijatelji.
I posrnemo svaki put kad dođem u Lisabon.
Odlično.
Čekaj, više ne živiš ovdje?
Ne. Preselila sam se u Ilha de Faro.
Zašto?
Da gledam more dok pišem diplomski.
Upoznala sam prijatelje koji studiraju u Algarveu.
Biologiju mora, zaštitu, te stvari.
I svi žive na otoku.
Jednom sam ih posjetila i zaljubila sam se.
U to mjesto ili neku osobu? -I jedno i drugo.
To mjesto je čarobno.
Zamisli da živiš na plaži.
20 koraka od pijeska, doslovno. Prebrojala sam ih.
Zvuči mrak.
Jesi li ikad vodio ljubav na plaži?
Ne.
Zvuk valova je nevjerojatan!
Ne mogu ja to.
Prestara sam.
Nemoj tako. -Iscrpljena sam.
U najboljim si godinama. U cvijetu mladosti.
Kad mladost završava?
Kad mi to hoćemo.
Kad umremo.
Na samom kraju? -Da.
Dok god možemo trčati,
još smo mladi.
Dobro jutro.
O čemu razmišljaš?
O grobljima, vjerovala ili ne.
Ovako rano ujutro?
Ili poslijepodne?
Mislim da nikad nisam bio na groblju.
Zbilja?
Trebao bi ići.
Pomaže stvari sagledati u pravom svjetlu.
Vjerujem da je tako.
Bi li volio poći na jedno?
Možemo ići ovaj vikend.
Mislio sam da su ti groblja dojadila.
Ako odem s tobom,
možda mi se vrati entuzijazam.
"Zapravo, slučajno sam odabrala groblja.
Dugo me zanimala naša veza s mrtvima.
Osobito u zapadnom svijetu.
Jednog sam dana naišla na članak jednog belgijskog društva
u kojem predviđaju veliki poremećaj te veze.
Ta veza često uzrokuje mnogo onečišćenja.
Mrtve pokapamo ili duboko u zemlju
ili spaljujemo jako otrovnim tvarima.
Oni predlažu nešto super, kompostiranje mrtvih.
Načelno, vraćanje ljudskog tijela u sistem prirodnog raspadanja."
"To je baš fora!"
"Da. I logično. To se događa u prirodi.
Na primjer, divlja svinja ugine u šumi.
Leži na tlu.
Prvi grabežljivci pojedu njezino meso.
Zatim dolaze insekti.
A svi mikroorganizmi, poput gljivica i ostalih,
pomažu da se raspadnu kosti, što traje duže.
Dakle, smrt divlje svinje hrani druga živa bića.
To je ciklus koji je u stalnoj obnovi.
To je potpuno suprotno onome što se događa u ljudskim društvima.
Činjenica da moramo pohraniti naše mrtve
dovodi do prilično besmislenih situacija.
U Parizu se toliko prostora čuva za mrtve,
a mnogi ljudi žive u jako malim stanovima.
Moj je stan bio puno manji od grobnice na groblju Montparnasse."
"Nema šanse!"
Voliš mačke?
Volim.
Kad sam bila mala, nisam ih voljela.
Jednom me jedna ogrebla pa sam ih se počela bojati.
Osim toga, uvijek su mi govorili da su mačke prevrtljive i podmukle.
A da su psi istinski odani.
Ali pojam odanosti jako je složen.
Onda sam posjetila jednu nekropolu u Rabatu koja je bila puna mačaka.
Bilo je predivno!
Bile su kao božanstvena bića među mrtvacima.
Kao da znaju više od mene o svemu onome.
O smrti.
O životu.
Ispružene pod suncem.
Tada sam zavoljela mačke.
I groblja.
Ali nikad više nisam našla jedno tako lijepo kao ta nekropola.
Ima i jedno groblje u Švedskoj koje se nalazi usred šume.
To je vjerojatno najljepše koje sam ikad vidjela.
Znaš koja je najljepša mačka?
Ne.
Ne misliš da u Lisabonu ima malo mačaka?
Ne znam. Nikad nisam razmišljao o tome.
To je nešto što mi se u Lisabonu ne sviđa.
Mislim da je ovaj grad više pseći, nego mačji.
Koje mačje gradove poznaješ?
Rim, Atena...
Istanbul. -Puno si putovala.
To najviše volim.
Svako ljeto otputujem nekamo.
Kako to plaćaš?
Radeći. Kako drukčije?
Plaće u Francuskoj nisu kao ovdje.
Pitala sam u jednom kafiću, ali neću raditi za 5 eura po satu.
Da, toliko ja zarađujem.
Tako se ne može putovati, "mon petit".
Otišao sam od roditelja. -Bravo.
Korak po korak.
Ali ako želiš poći sa mnom, moraš više zarađivati.
Ozbiljna si?
Zar ne bi volio otići u Grčku?
Volio bih.
No ne znam mogu li.
"Allez!" To je tako jadno.
Tako nisi zabavan.
Moram imati novaca.
Ima tako puno otoka.
Neki su skupi, drugi nisu.
Tamo ti ne treba ništa.
Spavaš na plaži.
Jedeš rajčice i feta sir.
I kupaš se u moru.
Dva tjedna u raju.
Kad ideš? -Nisam sigurna idem li ove godine.
Mislio sam da me pozivaš.
Moram vidjeti s prijateljima s kojima obično putujem.
A sad sam upoznala i tu ekipu u Farou.
Planiramo ići na jedan "ZAD" u Francuskoj.
Na što? -"Zone à défendre."
Okupacija terena ciljem zaustavljanja velikih građevinskih projekata.
Kad se vraćaš u Francusku? -Prekosutra.
Već? -Da.
Došla sam u Lisabon po ostatak svojih stvari.
Mislio sam...
... da se vraćaš u Faro.
Ne, ekipa dolazi po mene u ponedjeljak.
Sredili smo nekoliko prijevoza i idemo kao karavana.
Možda uz malo aktivizma putem.
Mislim da ću umrijeti od tuge.
Na pravom si mjestu.
"Jesi li ti narcis ili sunovrat?
Jesi li ti dječak ili djevojčica?
Ja sam on i ja sam ona
Ja sam narcis i sunovrat
Ja sam cvijet i ja sam lijepa djevojčica
Jesi li ti narcis ili ivančica?"
Jesi li dječak ili djevojčica?
Ja sam on i ja sam ona
Ja sam narcis i ivančica
Ja sam cvijet i lijepa prijateljica.
"Da, na mostu sam.
Blizu mjesta koje sam spominjala.
Da.
Vidimo se uskoro. Pusa."
Uskoro će doći.
Hvala na ovim danima.
Nikad u životu nisam bio sretniji.
I za mene je to bilo jako posebno.
Moram ići.
Hoćemo li se opet vidjeti?
Susret donosi sreću.
Oproštaj donosi susret.
Uvijek mi je bilo teško zamisliti gdje ću poželjeti ostati.
To je normalno.
Podijeljena sam zbog roditelja.
Moj tata je Francuz, a mama Talijanka.
I...
Katkad to smatram tragedijom.
Katkad da je to predivno.
Moći odabrati drukčiji način života,
između nekoliko mjesta.
Zašto smatraš da je to tragedija?
Naravno da pretjerujem, ali...
Činjenica da sam podijeljena između dvije stvari.
Ne možeš biti na jednom mjestu, a da ne razmišljaš o drugom.
Na primjer, često to primijetim na svojoj mami.
Otišli smo u Francusku zbog tatina posla.
Nakon toliko godina tamo
moja mama i dalje govori da nije htjela otići iz Italije.
Stalno žali zbog toga...
Ne želim biti ta osoba
koja stalno idealizira mjesto na kojem se ne nalazi.
Ovo je pravi restoran, a ne još jedna zamka za turiste.
Bio sam u restoranu koji je imao naziv za biftek na tri jezika.
"Steak na žaru à l'ancienne."
Pitao sam konobara što je to. Odrezak u umaku od papra.
Naručio sam ga. Obožavam umak od papra.
Donio je odrezak, ali bez umaka.
Rekao je da ga nisam naručio.
"Ne razumijem, rekli ste da je to odrezak u umaku od papra."
A on je rekao da se umak posebno naručuje.
Dakle...
G. Connstantino, vaš stol je spreman. -Hvala.
Znači, Francuskinja.
Imaš više sreće od mene.
Neki dan sam otišao po Mariju da odemo u šetnju.
Pokušao sam je poljubiti, ali okrenula je glavu.
Rekla je: "Osjetljiva sam na mirise."
Kao da je rekla da smrdim.
Kao što rekoh, žrtva sam zlostavljanja.
S druge strane, tko nema sreće u ljubavi, ima u kocki.
Jesam li ti rekao da sam bacio oko na novu papirnicu?
Ne.
Dao sam ponudu i oni su je prihvatili.
Super. Čestitam.
To je i za tebe dobra vijest.
Želim ti nešto ponuditi.
Želiš li biti voditelj naše trgovine?
Već radi na autopilotu.
Za vrijeme školskih praznika samo su tri stalna kupca, kao što znaš.
A ja bih se posvetio otvaranju nove trgovine.
Na početku školske godine zaposlili bismo još ljudi,
a ti bi bio odgovoran za vlastitu ekipu.
Dakako, to donosi značajnu povišicu.
Ozbiljno?
Hvala na povjerenju.
Razmislit ću.
Hvala.
Iduća se zove "Tamo negdje".
Osjetimo da ovaj naš jezik
Ima isto ime za vrijeme
Koje sad je vani i koje osjećamo unutra
Dobro da ste navaljivali. Inače nikad ne bismo zasvirali.
Mislim da je i bend uživao.
Miguel je bio ljut zbog nekoliko grešaka.
Ma kakvi! Svirka je bila odlična!
Razvalili ste!
Mrak. -Sad je savršeno vrijeme da počnete snimati.
Radimo na tome. -Morate pokušati.
Ovdje si?
Bila sam straga. Nisam htjela da me vidiš.
Htjela sam te iznenaditi.
Što je? Maca popapala jezik?
Vjerojatno.
Idemo tamo.
Odlično svirate.
Skroz drukčije od onda kad sam otišla.
Više vježbamo.
Snimit ćemo album.
Slavni album! Godinu dana kasnije.
Ipak je dobro da nisi otišao sa mnom.
Iako, možda si mogao otići i vratiti se na vrijeme.
Šalim se.
Što te dovodi u Lisabon?
Došla sam samo za vikend.
Trebao mi je svjež gradski zrak.
Kad si na obnovi, katkad treba obnova od obnove.
A i vidjela sam da imate koncert...
Došla si zbog toga?
Ne samo zbog toga. Djelomično.
Došla si s nekim? -Ne, došla sam sama.
Priznajem da si me iznenadila.
Znam, tako izgledaš.
Inês, ovdje si?
Da. Čestitam na koncertu. Bilo je mrak!
Da, i ja sam uživao.
Oprosti što prekidam, ali žele da ispraznimo pozornicu.
Da, naravno. Stižem.
Nikad mi se nisi javila.
Bila sam zbunjena, znaš...
Ovo je bila naporna godina i morala sam se sa suočiti s toliko toga.
Našom vezom, tvojim pitanjima...
Tvojim zahtjevanjima odgovora...
To mi je postalo prenaporno i morala sam se osloboditi.
Ali sad osjećam da je vrijeme da se vratim.
Zato sam došla ovaj vikend. Da malo pronjuškam.
Vratila bi se? U Lisabon?
Naravno, gdje drugdje?
Nisam sigurna da je ono za mene.
Ispočetka je sve divno, al život u zajednici nije lak.
Nakon nekog vremena sve postaje klaustrofobično i otrovno.
Svi znaju sve o svima.
Ne znam. Počeo mi je nedostajati moj prostor, a zato sam i otišla tamo.
Da, razumijem.
I razmišljala sam...
Moglo bi biti fora vidjeti tvoj novi stan.
Nisi li rekao da mogu tamo odsjesti?
Jesam.
Ne moram se vratiti u nedjelju.
Ako mi bude dobro, mogu ostati još nekoliko dana. Ubiti nostalgiju.
Što kažeš?
Da...Može... Zvuči dobro.
Idem spremiti stvari. Vidimo se kasnije?
Može, bit ću u kafiću.
Nicolau! Odlično!
Svidjelo vam se?
Jako. -Jako sam ponosna.
Vidimo se uskoro. -Bok.
Miguel, želim popričati s tobom.
Odličan koncert, zar ne?
Da, mrak.
Ali.. Nisam siguran hoću li moći snimati album.
Zašto?
Pa...
Mislim da odlazim. -Kamo?
U Francusku.
Poludio si?
Ne.
Ozbiljan si? -Jesam.
Što? Zbog male s groblja?
Tek si je upoznao!
Znam, ali moram to učiniti.
A bend?
Da... Ne znam.
Kako to misliš?! Trebamo početi snimati!
Znam.
Nakon ne znam koliko godina... -Znam.
I sad odlaziš?!
Bend je organska jedinica. Ne možeš samo tako otići.
Rekao sam da trebaš brže skladati.
Ali takav si perfekcionist da to traje cijelu vječnost.
Život mora ići dalje.
Molim te, reci mi da se šališ.
Ozbiljan sam.
Jebi se.
Ne smeta mi ako nađete drugog basista.
Rekoh, jebi se.
Dobro jutro.
O čemu razmišljaš?
O grobljima, vjerovala ili ne.