Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Ena, dve, tri...
Od vseh gotovih stvari v življenju
Je najbolj gotov dvom
Od vseh gotovih stvari v življenju
Je najbolj gotov dvom
Slišal sem za precej stvari
Najbolj gotovo in znano je
Slišal sem za precej stvari
Najbolj gotovo in znano je...
Za objavo našega albuma moramo imeti takšen zbor.
Narediti pravi šov.
Sijajen.
Kako ti je bilo všeč?
Kul je.
Budi od mrtvih. -Morda bi se lahko pridružil.
Ja, morda.
Pridi, greva na pivo. -Ne, domov grem.
Daj, Nicolau.
Ne da se mi. Poleg tega sem s kolesom.
Oprostite...
Imata morda rizlo?
Vzemi, kolikor hočeš. -Hudo.
Enega si bom zvil. Bi par dimov?
Lahko. -Jaz ne bom.
Pusti ga, depresiven je.
Depresiven ali ne, vedno se rad zakadim.
Tiago?
Jaz sem Tiago. -Miguel.
Nicolau. -To je Chloe.
Greva v Cosmos? -Lahko.
Gresta? -Kje je to?
V Vesolju.
Bar v Campolideju je.
Sliši se dobro.
Ne vem, s kolesom gre težko gor.
Daj no, enkrat na leto imaš rojstni dan.
Rojstni dan imaš? Daj, moraš priti.
Gremo?
Francozinja si? -Ja.
Tvoji prijatelji tudi?
Še ena stvar, ki sem se je naučil, ko sem živel v tujini.
Kaj?
Plačevanje rund. Tukaj nihče nikoli ne plača runde za vse.
Nimamo denarja.
Ne, prekleto škrti smo!
Koliko let si dopolnil?
24. -Dobro.
Potem sva isti letnik. Mislil sem, da si mlajši.
Jaz pa, da si ti starejši.
Kaj hočeš reči? Da imam slabo kožo?
Ne, ni to. Ampak ona je starejša, kajne?
Oprosti, pozabil sem njeno ime. -Chloe.
Ja, 29 je stara.
Daj!
To je skoraj 30, fant!
Ni to čudno? -Da je starejša? Ne.
29 jih ima, živi pa kot bi jih imela 19.
To je kul, ampak načrtovati kaj z njo...
Pozabi.
Zdaj sva skupaj in samo to je pomembno.
Če ne bi prišla v Lizbono, bil bil v nezavesti.
Ne govori mi nič...
Ne boš igral?
Hej...
Imaš ogenj?
Ne, oprosti, ne kadim.
Ne maraš biljarda?
Ne gre mi. Ti?
Malo prej sem igrala.
Zdaj sem raje tukaj.
Ne vem...
Po pravici, moje življenje sploh ni takšno, kot sem si predstavljala.
Dlje, kot sem v Lizboni,
dlje sem od razloga, zakaj sem prišla sem.
Zakaj si prišla? -Na študij igre.
Ampak ga nisem končala.
Ti ni bil všeč? -Seveda je bil.
Ampak nisem mogla vsega plačati.
Stanovanje, šolnino... S polovičnim delovnikom.
Starša nista mogla pomagati?
Sprva sta, kasneje pa je postalo vse težje.
Niti drugega letnika nisem končala.
Kaj delaš zdaj?
Cenilka za kredite sem.
Za crknit, kajne?
Ja...
Zelo žalostno.
Daj no, nikar tako.
Žalost je stvar navade. V majhnih količinah mi je všeč.
Kot imajo ljudje radi dež?
To sem jaz. Večkrat sem se že zmočila.
Boš priklenil kolo?
Živiš tukaj? -Ne.
Ampak vedno najdem odprta vrata.
Iti moram.
Resno?
Daj no...
Zaradi stopnic?
Mene rajca. -Ni to.
Jutri moram zgodaj vstati.
Šališ se, kajne?
Oprosti.
Kam greš? -Sete Rios.
Lahko te peljem, če hočeš.
Boš lahko?
Seveda, ni problema.
Postrani se usedi.
Si v redu? -Ja.
Kaj delaš?
Prepozno je za spanje!
Dobro, ni treba kričati.
Naslednjič potrkaj.
"Živijo, Nicolau. Vse najboljše.
Oprosti, ker se včeraj nisem javila. Na tihem okrevanju sem bila.
Zdaj je konec, sonce je vzšlo. Čudovito je bilo.
Upam..."
Prezrači sobo.
"Živijo, Nicolau. Vse najboljše.
Oprosti, ker se včeraj nisem javila. Na tihem okrevanju sem bila.
Zdaj je konec, sonce je vzšlo.
Čudovito je bilo.
Upam, da si preživel lep dan.
Vedno sem ti zavidala, ker imaš rojstni dan spomladi.
Pokrajina tukaj je krasna, polna barv.
To je to. Poljubček iz Alenteja, polnega cvetja."
BLEŠČEČE ŽIVLJENJE
Pogosto voziš kolo?
Ja, vsak dan. Zakaj?
Malo premajhno je zate. -Vem.
Dobil sem ga za 14. rojstni dan.
Morda je čas za novo.
Ne bi več vozil otroškega kolesa.
Ne morem. Sentimentalno vrednost ima.
Razumem... -Koliko stane menjava sprednje gume?
Recimo 40, 50 evrov.
Potem pa pozabi.
Lahko jo zamenjam v prostovoljni delavnici in nič ne plačaš.
Ampak počakati moraš, ker imam še druga popravila.
Lahko počakam. -Potem sva dogovorjena.
Pedro? -Ja?
Potrjuješ prihod na štetje prihodnji teden? -Ja.
Clara ne more priti. Poznaš koga, ki bi lahko?
Povprašal bom. Vedno se najde kdo.
Super. Obvesti me.
Brez skrbi.
To bom zamenjal...
Sta govorila o nekem poslu? -Ja, najboljšem na svetu.
Kakšnem?
Sara dela na projektu mobilnosti za mestni svet.
Včasih potrebuje ljudi, da na cesti štejejo kolesarje.
To je posel?
Odlično plačan. Edina težava je, ker traja le dva tedna.
Jaz lahko. Prav bi mi prišlo.
Ja? Super, javil ji bom.
Živijo, srček.
Včeraj sem ves dan mislil nate.
V bistvu je tako vsak dan.
Ampak včeraj sem na drugačen način.
Hvala za sporočilo.
Vedno rad slišim tvoj glas.
Ko bi bila vsaj tukaj.
Ku-ku! -Dobrodošla!
Tako sem te pogrešal!
Vse najboljše z zakasnitvijo. -Hvala.
Kako je bilo na zabavi?
Nič posebnega. Nekaj piv z Miguelom in ostalimi.
Na zahodu nič novega.
Kaj naj rečem?
Pogrešal sem te.
Vem.
Pojma nimaš, kakšni protesti so v Rimu.
Šla sem pet ur prej in vseeno zamudila let.
Fant!
Vrnila si se, ti je pomembno.
Kaj je s tvojim kolesom?
Neko punco sem peljal in sva padla.
In? -To je to.
Kdo je ta punca? Lahko izvem?
V baru sva se začela pogovarjati.
Brez poljubljanja? -Malo sva se poljubljala.
Res? Super! Končno!
Kako misliš? -Nisi se že od...
Kdo šteje? Ti komentarji so tako depresivni!
Pomiri se. Že mesece se nisva videla.
Kakšni komentarji?
Na primer: "Poglej tisto!" "Pozabi jo." "To je dobro zate." "Pojdi najprej..."
Kaj, če nočem iti naprej?
Pa ne. Tvoja zadeva.
Napaka je bila.
Nisem hotel biti z njo, ampak zaneslo me je.
Ves dan sem upal, da se bo Ines pojavila.
Zakaj bi to naredila?
Moj rojstni dan je bil.
Si mislil, da bo skočila iz torte kot Marilyn Monroe?
Nekaj takega.
Pred skoraj letom dni te je pustila. -Takrat je odšla.
Kasneje sva nehala.
Skupaj sva bila dve leti in devet mesecev.
Tega ne pozabiš kar tako.
Res dramatiziraš.
To postaja patetično. Nimam več potrpljenja.
Daj se dol.
Ni treba, da je ljubezen tvojega življenja.
Saj ne bi mogla biti. Ta je že odšla.
Ne, ne, ne... To ni dobro.
Pomiri se, samo nekaj sem poskušal.
Tega ne sprejmem. Slabo je.
In ti, Nicolau.
Več zvoka. Brez strahu.
Kot sem ti zadnjič pokazal. -Dobro, bom poskusil.
Dajta, fanta, prosim...
Gremo od začetka.
Gremo.
Že dolgo popravljaš kolesa?
Ne.
To ni moja prava služba.
Sari pomagam, ker je ta mesec več dela.
Kaj torej delaš?
Vse mogoče.
Ankete izvajam. Včasih delam kot oblikovalec.
Na ulici prodajam sadje.
Delal sem v kuhinjah in v skejterski trgovini.
Popravljal sem električne skuterje.
Vau! Mojster za vse!
Ko sva pri tem, slišal sem, da si igral na ulici.
To ni luksuzno življenje.
Ampak kot je rekel Tom Ze:
"Ti ustvarjaš luksuz, jaz pa smeti."
Ti ustvarjaš ljubezen, jaz pa samoto.
Oprosti, takoj bom nazaj.
Se vidimo. Reci adijo, Rosa. -Adijo, Rosa. Se vidimo jutri.
Se vidimo jutri.
Je bilo dobro? -Ja.
Kaj ste delali? -Lepili smo neko cvetje.
Dober dan.
Oprostite.
Poglej, neba se dotikam.
Oblak jem.
"Kinoteka, maj 2023"
Rosa, greva?
Na igrišču imamo gol.
Ali dobro igraš?
Ne igram prav dobro.
Nisi nikoli zadela gola?
Ne.
Potem moraš več trenirati. -Vem.
Živijo.
Kako je bilo? -Dobro.
Sladoled je jedla. -Ne!
Lačna je bila.
Bi večerjal z nami? -Ne, iti moram.
Objemi strica. -Stric, ostani, prosim.
Naslednjič, obljubim. -Prav.
Daj mi poljubček.
Greva.
Adijo.
Se vidimo naslednji teden. Hvala.
Adijo.
"Ponedeljek ob 19.30 ŠTIRI NOČI SANJAČEV"
Poglej na zadnjo stran.
Zemljevid do zaklada.
Vse imaš na pladnju.
Poglej...
Fant, neverjetno!
Ista je.
Rekel sem ti.
Ne boš govoril z njo?
Ne govorim z duhovi.
"Le Cinématographe."
Pa kaj?
Stil ima.
Reci kaj po francosko.
Dober dan.
Uživajte v filmu.
Dober dan.
Danes je z nami Augusto Dias, zahvaljujem se mu za prihod.
Na kratko nam bo predstavil film, ki si ga bomo ogledali.
Za tiste, ki ne poznate
estetskih in kritičnih stališč našega gosta,
Augusto Dias že nekaj let govori
izključno skozi citate Roberta Bressona v francoščini
ali skozi njegove filme.
Vzdržal se bom osiromašenja njegovih besed
s simultanim prevodom za tiste, ki ne razumejo francosko.
Verjamem, da bomo razumeli prvotni pomen
zahvaljujoč priznani izraznosti našega govorca.
Besedo prepuščam Augustu.
"V filmu nič ne zveni bolj lažno
od naravnega tona gledališča,
ki posnema življenje in prerisuje preučene občutke.
Kinematografski film,
v katerem se izraznost doseže prek povezave slik in zvokov,
ne pa z oponašanjem gest in intonacijami glasov.
Ne analizira, niti ne pojasnjuje. Ne reorganizira.
Brez igralcev.
Brez vlog.
Brez režije.
Uporablja modele, prevzete iz življenja.
Pomembno ni tisto, kar mi kažejo,
ampak tisto, kar pred menoj skrivajo.
In predvsem tisto,
za kar niti ne slutijo, da je v njih.
Med njimi in menoj: telepatske izmenjave,
predvidevanje."
Boš naslednje dni zelo zaseden?
Ta teden delam.
Kaj delaš tokrat? Ankete?
Lepiš plakate?
Štejem kolesarje.
Clara, si slišala to? -Ne.
Pridi, izplača se.
Prihajam.
Od kdaj je štetje kolesarjev delo?
Odkar mi plačujejo za to.
Zakaj?
Me boš samo zafrkaval, ali mi boš kaj uredil?
Ne morem, jutri odhajam.
Ampak lahko bi govoril s prijateljem, ki ima marketinško firmo.
Morda ti kaj najde.
Kul, hvala.
Kaj bi delal?
Ne vem, on ti bo povedal.
Poln delovni čas?
Mislim da. Zakaj?
Ne bom imel časa za glasbo.
Se motim, ali profesionalni glasbeniki vadijo vsak dan?
Več kot eno leto govoriš o tem, pa te še nisem slišal igrati.
Nikoli te ni tukaj.
Kaj ti veš o mojem življenju? Niti vprašaš ne.
Sem ter tja se oglasiš in pripoveduješ vice.
Fant, tako je, če imaš službo.
Zahvaljujoč temu imaš ti lahko bedne službice.
Da ne rečem še kaj hujšega.
Misliš, da ne bi bil rad več z vama?
Zakaj, če se samo pritožuješ?
Očka ima prav, Nicolau.
Zaposliti si moraš čas in misli.
Okoli se potikaš kot duh. To je kar srhljivo.
To so najboljša leta življenja. Uživaj v njih.
Nimam takega občutka.
V tem tudi je težava. Puščaš, da življenje beži mimo tebe.
Najraje bi te dobro pretresla.
Zaljubi se v nekaj ali nekoga.
To je lahko reči.
Delo daje ljudem namen v življenju.
Ne gre samo za denar.
Takšna brezciljnost ni dobra za glavo.
Vsi moji prijatelji so takšni.
Nihče nima službe.
Imajo pa sanje, kajne?
Načrte, cilje?
Karkoli, zaradi česar hočejo zjutraj vstati?
Misliš, da jaz tega nočem?
Ampak v ničemer se ne vidim.
Vsaj ne za poln delovni čas.
Kaj pa tisto, da z drugimi igraš v glasbenem studiu?
Ja, to je dobro plačano.
Kaj še čakaš?
Ni preprosto najti takšne službe.
Zveze potrebujem, nekoga, s komer bi snemal.
Kaj torej čakaš?
Ne vidiš, da ni samozavesten?
Clara, 24 let ima. Ni več otrok!
Poslušajva ga.
Mislim, da je to težava. Nimam samozavesti.
Moj bend nima prihodnosti.
Z Ines nisem šel posnet albuma.
In na koncu...
Morda je čas, da si priznaš, da nočeš biti glasbenik.
In da enkrat za vselej pozabiš na Ines.
To je postal tvoj izgovor, da nič več ne delaš.
Hočemo nekaj...
Kako bi rekel?
Hočemo nekaj dinamičnega.
Razumeš?
Motivacija, fleksibilnost, dinamika.
Tak duh želimo spodbujati.
Konec koncev, moja firma je tvoja firma.
Deljenje je tisto, kar našo firmo
dela veliko.
Kaj meniš o tem, kar sem povedal?
No... Dinamičen sem.
To je pravi duh!
Motivacija, fleksibilnost, dinamika.
Kolega je prijatelj.
In zato sem bolj tvoj prijatelj,
kot prijatelj tvojega očeta, razumeš?
Ja.
Povedal ti bom skrivnost.
Veš, zakaj sem izbral to pisarno?
Ne.
Zaradi tega razgleda.
Pogled na kip tega velikana me navdihuje.
To je smernica tega, kar zahtevam od sebe in ostalih.
Markiz Pombal je bil plemič, ampak tudi neutruden delavec.
Tako sem jaz začel, na dnu.
Takšen začetek zdaj predlagam tebi.
V vsak letak, ki ga razdeliš, daj svoje življenje.
Če bolje pogledaš, je promet pod mestom
kot tekoči trak, ki se nikoli ne ustavi.
Semaforji regulirajo ritem te verige.
Točno tam mora biti naš sodelavec najbolj pripravljen pomagati.
Najbolj nasmejan.
Oprostite, dol moram.
Torej, Nicolau?
Kaj se dogaja?
Iti moram. Oprostite.
Kaj? Včasih se mi zdi, da zaman pišem pesmi.
Glave nimam na pravem mestu.
Ne morem.
Mimogrede, ali veste, če kdo oddaja sobo?
Prijateljica je oddajala, ampak že pred časom.
Ji lahko pošljete sporočilo? -Seveda.
Mislil sem, da sva rekla brez telefona na vajah.
Jaz pa sem mislila, da sva se dogovorila za koncert.
Res? Misliš, da smo pripravljeni na koncert?
Najprej bomo posneli album, potem pa razmišljali o koncertu.
Mariana? -Pedro?
Živijo. -Kako si?
Nicolau zamuja. -Ja, javil mi je.
Se že dolgo poznata?
Že od otroštva.
Zakaj vprašaš?
Toliko te omenja, da imam občutek, da te že jaz poznam.
Res?
Ko sem te videl, sem takoj vedel, da je to Mariana.
In... Kako me je opisal?
Hočeš res vedeti? -Radovedna sem.
Ne boš zardela? -Seveda ne.
Si že.
Pravi šarmer si.
Rekel je, da si živela v Rimu. Kako je tam?
Neverjetno je bilo.
Kako dolgo si bila tam?
Samo leto dni, ampak zdelo se je 10 ali 20.
Torej odkar si se rodila.
Točno tako. Kot bi se moje življenje začelo tam.
To je delno res, kajne?
Odhod je prvi korak, da ustvarimo nekaj lastnega.
Ja...
Si ti čutil enako, ko si prišel sem iz Ria?
Kako veš, da sem iz Ria? -Tudi jaz vem par stvari.
Kaj je z Nicolaujevim kolesom?
Novega bi moral kupiti.
Pozabi, ne boš ga pregovoril.
To staro kolo je pokvarila njegova punca.
Ne izpusti ga. Ampak punca ga je pustila.
Oprostita, ker zamujam. Roso sem uspaval.
Ni problema.
Čemu sta se smejala? -Tebi, seveda.
Je ona tukaj?
Pomiri se, v kavarni je.
Ne bi zamudila zadnjega filma na programu.
"Če ji spremeniš mesto, lahko zadeva, ki je propadla,
postana zadeva, ki je uspela."
Greva na pivo?
Lahko.
Domov grem. Brez mene pojdita.
Res nočeš zraven?
Potem pa adijo. -Hvala, da si prišel.
Poljubček. -Se vidimo.
Uživajta.
Morda ti bodo koristile besede Jeana-Paula Sartra,
ki jih je citiral Erving Goffman v tej pomembni knjigi,
"Predstavljanje sebe v vsakodnevnem življenju."
Poslušaj...
Otrok se igra s svojim telesom, da ga raziskuje, inventurira.
Natakar svoj položaj spremeni v igro, da bi se ga povsem razumelo.
Gre za dolžnost,
ki se ne razlikuje od tiste, s katero so povezani vsi trgovci.
Njihov položaj je samo ceremonialen.
Javnost od njih zahteva, da ga dojamejo kot ceremonijo;
ples prodajalcev, krojačev, dražiteljev,
s pomočjo katerega se trudijo kupce prepričati,
da so oni samo prodajalec, dražitelj, krojač.
Prodajalec, ki sanja, je žaljiv do kupca,
ker takšen prodajalec ni samo prodajalec.
Družba od njega zahteva, da se omeji na delo prodajalca,
tako kot vojak, ki salutira, postane vojak - stvar,
z usmerjenim pogledom, ki nič ne vidi
in ničesar ne poskuša videti.
To je zanimivo. -Osnove.
Poleg tega, delo v knjigarni ni nič posebnega.
Moraš biti organiziran,
pošten
in znati moraš računati.
Nekaj časa sem študiral ekonomijo. -Tvoj brat mi je povedal.
Delal si že, kajne? -Seveda.
Ampak nikoli za pultom.
Ja... Delo z ljudmi ima svoje izzive.
Poglejva, kako ti gre...
Dobro jutro. -Dobro jutro.
Če ne zahtevajo računa, ne vnašaj.
Kako se odpre?
Tako.
Hitreje z drobižem.
Najprej kovance. Tako.
Vprašaj, če želi, da mu zavijemo.
Ne, v redu je.
Ni potrebno zavijati.
Vaš drobiž.
Oprostite, imam vprašanje glede nadzora kakovosti.
Kako bi ocenili opravljeno storitev? Od nič do pet?
Pet.
Toliko? Nočemo, da postane domišljav.
Dobro, potem pa nič.
Nič.
Popraviti moraš uspešnost, Nicolau.
Pridi, pokazal ti bom preostanek knjigarne.
Tam je stranišče. Zmerno ga uporabljaj.
Pazi, ker iz pipe včasih kaplja. Z vodo moramo varčevati.
Spoznal boš naše stalne stranke, postali so del inventarja.
To je Manuel.
Zdravo, kako si? -Zdravo.
To je Valerio.
Me veseli. -Zdravo.
In Joana.
Profesorica...
Pridi sem... -Se poznata?
Ja, njegova profesorica sem bila! Pozabila sem, v katerem razredu.
V petem in šestem. In osmem.
Torej ga lahko mirno zaposlim?
Seveda! Super fant je.
Dobre profesorice sem imel.
Zelo pošten je. Hvala.
Ali še učite?
Kje pa! Ta država ni za profesorje.
Šla sem na bolniško in nikoli se nisem vrnila.
Valerio, kateri je tisti film, ki nam je tako všeč?
Ko sem se dvignil v Raj, sem rekel vsem smrtnikom...
Zdaj jebite drug drugega, mene ne morete več!
Kaj praviš?
Kul je.
Zjutraj je precej svetlobe.
To je moja soba.
Po navadi ni tako razmetana.
Z mano že nekaj časa živi prijateljica.
To je Annina soba.
Ja? -Anna, to je Nicolau.
Živijo. Dobrodošel. -Živijo.
Oprosti, ravno nekaj delam. Kasneje bova govorila, prav?
Seveda.
Se vidiva. -Adijo.
Po navadi je bolj zgovorna, ampak ko se uči, pozabi.
Kaj študira? -Primerjalno književnost. Doktorat.
Naporno.
Kul plakat. -Ti je všeč?
Sama sem ga naredila.
Za enega od koncertov, ki si jih organizirala? -Ja.
Članica združenja sem.
Včasih sem lepil plakate. Upam, da nisem prek vaših.
Potem greš naslednjič lepiti z nami.
Velja.
Pri nas bi morali igrati.
Arturju to stalno govorim. Samo datum izberite.
Mislil sem, da bomo, ampak...
Malce se nam je ustavilo.
Te rastline so krasne.
Emmine so.
Tiste, ki stanuje v tvoji sobi?
Ja. Spoznala sem jo v Barceloni.
V Lizbono je prišla s fantom.
Ampak ni trajalo.
Zato je zdaj tukaj, dokler se ne odloči kaj in kako.
Poznam ta občutek.
To pa je kuhinja.
V hladilniku ima vsak svojo polico.
Ampak vse lahko vzameš, ni problema.
Seveda, če potem kupiš novo.
Kaj še? Najemnina se plačuje 8. v mesecu.
Tukaj pa je balkon, moj najljubši kraj.
In to je to.
Všeč mi je. -Potem pa dobrodošel.
Moj dom je tvoj dom.
Živijo, ljubica.
Kako je v Montemorju?
To je moj novi dom.
Naslednjič, ko boš v Lizboni, lahko prespiš tukaj.
Precej rastlin je, kot ti je všeč.
Poljubček.
Si videla novo rastlino? -Čudovita je.
Ja.
Moja najljubša je.
Od doma sem jo prinesla. Prosim, če lahko pazite nanjo. Prav?
Seveda.
Je bil Joao tam?
Ne, še bolje.
Sporočila in klici so mi dovolj.
Vsakič, ko zazvoni telefon, sva se...
Sploh ne vem, če hočem, da kliče. Razumeš?
Ja, vem.
Enkrat sem bruhal zaradi tesnobe.
Res? To se dogaja?
Vidiš? Ni tako slabo. -Res...
Bi kadila? -Ne zdaj, hvala.
Ti?
Jaz tudi ne. Po nečakinjo moram v šolo.
Manj bi morala kaditi.
Samo še bolj depresivna si.
Stalno si doma. -Nimam kam iti.
Daj, lepotica! Zmigaj se!
Se vidiva. -Adijo.
Se vidiva.
Lahko greš z mano. Do šole je prijeten sprehod.
Potem gremo lahko v park.
Si se odločila, ali boš ostala tukaj?
Resno vprašanje...
Ko bi mi vsaj Joao dal razlog, da ostanem, ampak...
Težko, da mi ga bo.
Nikoli mi ne da jasnega odgovora.
Govori samo "ne vem, ne vem".
Njegova neodločnost me ubija.
Čudno je to slišati od tebe.
Kot bi poslušal bivšo, kako govori o meni.
Pojasni mi, o čem razmišlja?
Ne vem.
Res govoriš kot on.
Tudi midva sva prekinila zaradi razdalje.
Res?
Ampak še vedno sta v istem mestu.
Ne obupaj še.
Nisem prepričana, ali se splača ostati zaradi njega.
Seveda se splača.
Lizbona in on sta postala ista stvar.
Preveč žalostna in težka.
Karkoli naredim tukaj, je kot bi bila v slepi ulici.
Samo bedne službe dobivam, noben projekt mi ne uspe,
začenši z zvezo, zaradi katere sem prišla sem.
Lahko bi poskusila v Barceloni.
Poskušala sva, ampak njemu sploh ni bilo všeč.
Joao ni za življenje v tujini.
Ali bi prišla sem, ali pa bi se razšla.
Žalostna bi bila, če bi se razšla, zelo zaljubljena sva bila.
To je bil šele začetek.
Nisem mogla.
Zakaj si zdaj lahko?
Povsem prazna se počutim.
Življenje z njim me je izoliralo.
V dveh letih sem spoznala samo par prijateljic.
Če ne upoštevam rastlin, seveda.
Poslušaj...
Ja?
Tvoje mnenje potrebujem.
Imam božičkov kostum in uslužbenca po imenu Nicolau.
To moramo izkoristiti, kajne?
Predlagam, da ga nadeneš in greš ven vabiti kupce.
Constantino, junij je. Prevroče je.
Zabavno bo.
In krepi karakter.
Je kaj bolj plemenitega od osrečevanja otrok?
Očka, kakšna sramota!
Ponosen bi moral biti.
Najbolj plemenita stvar je osrečevanje otrok.
Vem, krepi karakter.
Izvoli, od doma sem prinesel.
V novi sobi ga boš potreboval. -Bowie!
Kul, hvala.
Torej, kje v bližini lahko kosiva?
Hrano si nosim od doma.
Šef gre po navadi tja za vogal.
Greva? -Samo preoblečem se.
Daj.
Super si!
Oprostite.
Torej?
Kako si?
To tebe sprašujem. Kako je v novem stanovanju?
Pravo odkritje! Srečo sem imel, glede na ponudbo.
So cimri dobri?
Ja, mislim da.
Malce starejše punce.
Ne poznam jih še dobro.
Malce osamljen se počutim.
Počasi, pa bo.
Oprostite. -Hvala.
Bi kaj spila?
Dve pivi. -Takoj.
Torej, kako si? Kako je doma?
Pusti zdaj to. Povej mi o sebi.
Ni kaj reči. Šele preselil sem se.
V mojih časih smo šli od doma šele po poroki.
Oziroma šla sva živet skupaj, kot se je to reklo.
Zapustil si eno družino in takoj ustvaril novo.
Mislim, da je super živeti s prijatelji.
Priznam, da ti malce zavidam.
Ja, kul je.
Ampak tudi čudno.
Nikomur nisem dolžan pojasnila, vse moram sam.
Torej... Če ne skuham, ne bom jedel.
Če ne jem, mi nihče ne teži. Moja izbira.
To mi je všeč. Dobro je.
Zdaj pa ti. Izogibaš se mojim vprašanjem.
Ne izogibam se. Kaj hočeš vedeti?
Zveze se iztečejo.
Ja, dobro, ampak kako se počutiš?
Oprostite... -Hvala.
Ni za kaj.
Ni lahko prekiniti zveze po toliko letih.
Ugotovil sem, da sem precej bolj odvisen od mame, kot sem mislil.
Odvisnost povzroča bolečino.
Meni govoriš...
Točno.
Počutim se tako, kot si se ti.
Lahko opraviš kakšno izmeno v papirnici, da si zaposliš misli.
Tebi bolj pristaja ta kostum.
Dobro jutro.
Je to "Papirnati tiger"?
Izvolite.
Je to vse?
Negotovost.
Ta beseda upravlja
s celotnim modernim življenjem v tem poznem kapitalizmu.
Negotovost.
Poslovna,
ekološka, spolna.
Vse je negotovo.
In zakaj?
Ker se kapitalizem s tem hrani.
Ne gre le za poceni delovno silo.
Ta je vedno obstajala.
Kapitalizem je dojel,
da bolj kot je situacija negotova
za vsakega posameznika,
več potrebe ima po tem,
da umiri to tesnobo,
ki je povzroča ta negotovost.
Kaj pravite?
To je točno.
Negotovost je najprimernejši izraz za današnjo mladino.
Kot v mojem filmu. Ampak žirija ni razumela poante.
Tvoj film govori o mladini? Mislil sem, da o mestu.
Ja, mladini v mestu.
Ali mestu mladih, kakor hočeš.
Kakorkoli, Manuel, tvoj talent je pisanje.
Misliš?
Svoj talent zapravljaš za filme.
Veš, kaj je tvoja težava? Bojiš se svojega talenta.
Daj no! Sploh ne razumem, kaj to pomeni.
Bežiš pred svojo usodo, fant.
K meni pacienti hodijo zaradi manjših zadev.
Z nekom bi se moral pogovoriti.
Kot da imam denar za psihoanalizo...
Koliko računaš za seanso?
To je profesionalna skrivnost.
Ja...
Če bi pred dvajsetimi leti sprejemal prave odločitve...
Poslušaj, ko sem bil tvojih let...
Sem se zapletel z napačnimi puncami in dopustil, da prava pobegne.
Prezgodaj si spoznal žensko svojega življenja.
Letvico si postavil previsoko in potem si se zafrknil.
Nobena ni mogla doseči tega ideala.
Tako si jih primerjal, da te nobena ni mogla zadovoljiti.
Ni to smiselno?
Je.
Mene je punca pustila pred enim letom in še vedno trpim.
Nekoristni bedaki!
Dojenčki!
Že stoletja imamo enake pogovore!
Ne moremo več poslušati te romantike,
ki je malo seksistična, zastarela, slabo zamaskirana.
Ubogi moški, ki niso naredili ničesar slabega.
Ženske so hudičevke.
Ti! Prosim, ne poslušaj ju, da ne bi tudi ti postal tak.
Še vedno imaš čas, da postaneš pravi moški.
Oprostite, ali prodajate rizle? -Ja.
Živijo.
Delaš tukaj?
Ne.
To je rop.
Boš moja partnerka v zločinu?
Ne vem, če lahko zaupam Božičku.
Katere rizle bi? -Modre.
Koliko stanejo?
To je rop, se spomniš?
Gre za to, da ne plačaš.
Živiš v bližini? Zdi se mi, da sem te zadnjič videl.
Morda.
Pri prijateljici živim.
Lahko bi me pozdravil.
Nisem bil prepričan, če si ti.
In nisem vedel, če se me spomniš. -Seveda se te.
Tisti večer je bil zelo zabaven.
Kaj si počela od takrat?
Vse mogoče.
Razen dokončanja posrane diplomske.
Greš v to smer?
Ja.
Nameravala sem na sprehod in na pivo.
Obožujem Lizbono ob petkih popoldne.
Slišiš to?
Kaj?
Zvok mesta.
To je zvok petka popoldne.
Živijo.
Hej, Chloe!
Kako si? -Dobro, ti?
Odlično.
Dolgo se nisva videla. -Ja. Kako napreduje diplomska?
Ne bi o tem. -Pridi potem na pico.
Hvala.
Nicolau.
Zdravo. Delati moram. -Se vidiva.
Bi pivo? -Lahko.
Zdravo. -Zdravo.
Dve pivi, prosim.
Ta kraj je kul. -Ja.
Skrit je, kot otok sredi mesta.
Hvala. -Odpirač.
Sami ga varijo.
Odlično je, boš videl. -Hvala.
Hvala. -Ni za kaj.
Kaj je tema diplomske?
Povedala ti bom, če obljubiš, da se ne boš prestrašil.
Slabo srce imam, ampak bom poskusil.
Naslov je "Arhitekture smrti".
Tvoje šale niso niti najmanj smešne.
Bova sedla sem? -Lahko.
Na sonce.
Nisem vedel, da ima smrt arhitekturo.
Diplomska govori o pokopališčih.
Res?
Na kakšen način?
O različnih načinih oblikovanja pokopališč.
Oblikovanje prostora, ki povezuje žive in mrtve.
Primerjam Francijo in Portugalsko.
Kul. Kje si dobila zmisel?
Fascinirala me je povezava s smrtjo, žalovanjem,
simbologijo...
Poleg tega arhitektura dela s prostorom, smrt pa s časom.
In tako.
Sliši se zanimivo.
Precej domišljavo je.
Ampak nekaj sem si morala izmisliti.
In Tiago je Portugalec, tako da je bil tudi to dober razlog.
Kakorkoli, želela sem si spoznati Lizbono.
Je Tiago v redu?
Mislim da. Nisva več skupaj.
Res? Škoda.
Ampak ostala sva prijatelja.
In ko pridem v Lizbono, se dava dol.
Dobro.
Čakaj, ne živiš več tukaj?
Ne, preselila sem se v Ilho de Faro.
Zakaj?
Da lahko med pisanjem diplomske gledam morje.
Spoznala sem prijatelje, ki študirajo v Algarveju.
Morsko biologijo, ohranjanje, te zadeve.
In vsi živijo na Ilhi.
Enkrat sem jih obiskala in se zaljubila.
V kraj ali neko osebo? -Eno in drugo.
Ta kraj je čaroben.
Pomisli, da živiš na plaži.
Dobesedno dvajset korakov od mivke. Preštela sem jih.
Sliši se noro.
Si se kdaj ljubil na plaži?
Ne.
Zvok valov je neverjeten!
Ne morem.
Prestara sem.
Nikar tako. -Izmučena sem.
V najboljših letih si, v cvetu mladosti.
Kdaj se mladost konča
Ko sami hočemo.
Ko umremo.
Na samem koncu? -Ja.
Dokler lahko tečemo,
smo še mladi.
Dobro jutro.
O čem razmišljaš?
O pokopališčih, če verjameš.
Tako zgodaj zjutraj?
Ali je popoldne?
Mislim, da nikoli nisem bil na pokopališču.
Resno?
Moral bi iti.
Pomaga, da stvari vidiš v pravi luči.
Verjamem.
Bi šel?
Lahko greva ta vikend.
Mislil sem, da imaš dovolj pokopališč.
Če grem s tabo,
se mi bo morda vrnila strast.
V bistvu sem pokopališča izbrala slučajno.
Dolgo me je zanimala naša povezava z mrtvimi.
Še posebej v Zahodnem svetu.
Nekoč sem našla članek nekega belgijskega društva,
v katerem predvideva veliko motnjo te povezave.
Ta povezava pogosto povzroča precej onesnaženja.
Mrtve pokopavamo globoko v zemljo,
ali pa jih zažigamo z zelo strupenimi snovmi.
Članek predlaga kompostiranje mrtvih.
V bistvu vračanje telesa v sistem naravnega razpadanja.
To je kul!
Ja. In logično. To se dogaja v naravi.
Na primer, ko divji prašič pogine v gozdu.
Leži na tleh.
Prvi mrhovinarji pojedo njegovo meso.
Potem pridejo žuželke.
In vsi mikroorganizmi, kot so glive in ostali,
pomagajo pri razkrajanju kosti, kar traja dlje.
Torej smrt divjega prašiča hrani druga živa bitja.
To je cikel, ki se ne konča.
In je popolno nasprotje tega, kar se dogaja v človeški družbi.
Dejstvo, da moramo pokopati mrtve,
privede do precej nesmiselnih situacij.
V Parizu mrtvim namenijo ogromno prostora,
številni pa živijo v zelo majhnih stanovanjih.
Moje je bilo manjše od grobnice na pokopališču Montparnasse.
Ne!
Imaš rad mačke?
Ja.
Ko sem bila majhna, jih nisem marala.
Ena me je popraskala in bala sem se jih.
Poleg tega so mi vedno govorili, da so mačke muhaste in zahrbtne.
In da so psi resnično predani.
Ampak pojem predanosti je zelo zapleten.
Nato sem obiskala nekropolo v Rabatu, ki je polna mačk.
Čudovito je bilo!
Bile so kot božanska bitja med mrtvimi.
Kot da o vsem tam vedo več od mene.
O smrti.
O življenju.
Raztegnjene pod soncem.
Takrat sem mačke vzljubila.
In pokopališča.
Ampak nisem našla nobenega lepšega od tiste nekropole.
Na Švedskem je pokopališče, ki je sredi gozda.
To je verjetno najlepše, kar sem jih videla.
Veš, katera je najlepša mačka?
Ne.
Se ti ne zdi, da je v Lizboni malo mačk?
Ne vem. Nisem razmišljal o tem.
To je nekaj, kar mi v Lizboni ni všeč.
Mislim, da je to bolj pasje mesto.
Katera mačja mesta poznaš?
Rim, Atene...
Carigrad. -Precej si potovala.
To imam najraje.
Vsako poletje grem nekam.
Kako plačaš?
Delam. Kako pa?
Plače v Franciji niso kot tukaj.
Vprašala sem v kavarni, ampak ne bom delala za 5 evrov na uro.
Ja, toliko zaslužim jaz.
Tako ne moreš potovati, mali moj.
Šel sem k staršem. -Bravo.
Korak za korakom.
Če hočeš iti z mano, boš moral zaslužiti več.
Si resna?
Ali ne bi šel v Grčijo?
Rad bi šel.
Ampak ne vem, če lahko.
Daj! To je tako ubogo.
Tako nisi zabaven.
Denar moram imeti.
Ogromno otokov imajo.
Nekateri so dragi, drugi pa ne.
Tam ne potrebuješ ničesar.
Spiš na plaži.
Ješ paradižnik in feta sir.
In kopaš se v morju.
Dva tedna v raju.
Kdaj greš? -Nisem prepričana, če letos grem.
Mislil sem, da me vabiš.
Preveriti moram s prijatelji, s katerimi skupaj potujemo.
In zdaj sem spoznala še kolege v Faru.
Načrtujemo "ZAD" v Franciji.
Kaj? -"Zone à défendre."
Okupacija terena s ciljem ustavitve velikih gradbenih projektov.
Kdaj se vračaš v Francijo? -Pojutrišnjem.
Že? -Ja.
V Lizbono sem prišla samo po svoje stvari.
Mislil sem...
Da se vračaš v Faro.
Ne, kolegi v ponedeljek pridejo pome.
Nekaj vozil imamo, kot karavana gremo.
Morda z malce aktivizma po poti.
Mislim, da bom umrl zaradi žalosti.
Na pravem kraju si.
Si narcis ali narcisa?
Si fantek ali punčka?
Sem on in sem ona
Sem narcis in narcisa
Sem cvet in sem lepa deklica
Si narcis ali ivančica?
Si deček ali deklica
Sem on in sem ona
Sem narcisa in ivančica
Sem cvet in lepa prijateljica.
Ja, na mostu sem.
Blzi kraja, ki sem ga omenila.
Ja.
Se vidimo kmalu. Poljubček.
Kmalu bodo tu.
Hvala za te dni.
Nikoli še nisem bil srečnejši.
Tudi zame je bilo zelo posebno.
Iti moram.
Se bova še videla?
Srečanje prinaša srečo.
Slovo prinaša srečanje.
Vedno sem si težko predstavljala, kje bom hotela ostati.
To je normalno.
Zaradi staršev sem razdeljena.
Oče je Francoz, mama pa Italijanka.
In...
Včasih se mi to zdi tragedija.
Včasih pa je čudovito.
Lahko izberem drugačen način življenja,
med več kraji.
Zakaj se ti to zdi tragedija?
Seveda pretiravam, ampak...
Dejstvo, da sem razdeljena med dvema stvarema.
Ne moreš biti na enem kraju, ne da bi razmišljal o drugem.
To pogosto opazim pri svoji mami.
V Francijo smo šli zaradi očetove službe.
Po toliko letih tam
mama še vedno govori, da ni hotela zapustiti Italije.
Stalno se pritožuje...
Nočem biti ta oseba,
ki stalno idealizira kraj, na katerem je ni.
To je prava restavracija, ne še ena past za turiste.
Bil sem v restavraciji, ki je imela biftek v treh jezikih.
"Steak na žaru à l'ancienne."
Natakarja sem vprašal, kaj je to. Zrezek v poprovi omaki.
Naročil sem ga, ker obožujem poprovo omako.
Prinesel je zrezek, ampak brez omake.
Rekel je, da je nisem naročil.
Ne razumem, rekli ste, da je to zrezek v poprovi omaki.
Odvrnil je, da je potrebno omako naročiti posebej.
Torej...
G. Constantino, vaša miza je pripravljena. -Hvala.
Torej, Francozinja.
Več sreče imaš od mene.
Zadnjič sem šel po Mario, da bi šla na sprehod.
Poskušal sem jo poljubiti, ampak je obrnila glavo.
Rekla je, da je občutljiva na vonjave.
Kot bi mi rekla, da smrdim.
Kot sem rekel, žrtev zlorabe sem.
Ampak kdor nima sreče v ljubezni, jo ima pri kartah.
Sem ti povedal, da imam ogledano novo papirnico?
Ne.
Dal sem ponudbo in sprejeli so jo.
Super. Čestitam.
To je tudi zate dobra novica.
Nekaj ti hočem ponuditi.
Bi bil vodja naše prodajalne?
Vse dela avtomatično.
Med počitnicami so samo tri stalne stranke, kot veš.
Jaz pa bi se posvetil odprtju nove prodajalne.
Na začetku šolskega leta bi zaposlili več ljudi,
ti pa bi bil odgovoren za lastno ekipo.
To prinaša konkretno povišico.
Resno?
Hvala za zaupanje.
Premislil bom.
Hvala.
Naslednja se imenuje "Tam nekje".
Čutimo, da ima naš jezik
Isto ime za vreme
Ki je zunaj in ki ga čutimo notri
Dobro, da ste vztrajali, sicer ne bi nikoli igrali.
Mislim, da je tudi bend užival.
Miguel je bil jezen zaradi nekaj napak.
Kje pa! Koncert je bil super!
Razturali ste!
Hudo. -Zdaj je pravi čas, da začnete snemati.
Delamo na tem. -Morate poskusiti.
Tukaj si?
Zadaj sem bila. Nisem hotela, da me vidiš.
Hotela sem te presenetiti.
Kaj? Ti je mucka snedla jezik?
Verjetno.
Pojdiva tja.
Odlično igrate.
Povsem drugače kot takrat, ko sem odšla.
Več vadimo.
Album bomo posneli.
Slavni album! Leto dni kasneje.
Kljub vsemu je dobro, da nisi šel z mano.
Čeprav bi lahko šel in se pravi čas vrnil.
Hecam se.
Kaj se je pripeljalo v Lizbono?
Samo za vikend sem prišla.
Potrebovala sem svež mestni zrak.
Ko si na prenovi, včasih potrebuješ prenovo od prenove.
In ko sem videla, da imate koncert...
Zaradi tega si prišla?
Ne samo zaradi tega. Delno.
Si s kom tukaj? -Ne, sama sem.
Priznam, da si me presenetila.
Vem, tako zgledaš.
Ines, tukaj si?
Ja. Čestitke za koncert. Kul je bil!
Ja, tudi jaz sem užival.
Oprosti ker motim, ampak hočejo, da pospravimo oder.
Ja, seveda. Takoj pridem.
Nikoli se mi nisi oglasila.
Zmedena sem bila...
Naporno leto je bilo in misli sem imela okupirane.
Z najino zvezo, tvojimi vprašanji...
Z zahtevami po odgovorih...
Prenaporno je bilo in morala sem se osvoboditi.
Ampak čutim, da je čas, da se vrnem.
Zato sem ta vikend prišla. Da malo potipam.
Vrnila bi se? V Lizbono?
Seveda, kam pa?
Nisem prepričana, da je tisto zame.
Od začetka je vse super, ampak življenje v komuni ni lahko.
Po določenem času postane vse klavstrofobično in strupeno.
Vsi o vseh vedo vse.
Ne vem. Pogrešala sem svoj prostor, zato sem tudi šla tja.
Ja, razumem.
Premišljevala sem...
Kul bi bilo videti tvoje novo stanovanje.
Nisi rekel, da sem lahko tam?
Sem.
Ni se mi treba vrniti v nedeljo.
Še nekaj dni lahko ostanem, če mi bo prijetno. Da ubijem nostalgijo.
Kaj praviš?
Ja... Lahko... Sliši se dobro.
Pospravit grem. Se vidiva kasneje?
Prav, v kavarni bom.
Nicolau! Krasno!
Vam je bilo všeč?
Zelo. -Tako ponosna sem.
Se vidimo kmalu. -Adijo.
Miguel, govoriti hočem s tabo.
Super koncert, kajne?
Ja, kul.
Ampak... Nisem prepričan, če bom lahko posnel album.
Zakaj?
No...
Mislim, da odhajam. -Kam?
V Francijo.
Si znorel?
Ne.
Resno? -Ja.
Zakaj? Zaradi punce s pokopališča? -Ja.
Šele spoznal si jo.
Vem, ampak to moram narediti.
Kaj pa bend?
Ja... Ne vem.
Kako misliš? Snemali naj bi!
Vem.
Po ne vem koliko letih... -Vem.
In zdaj odhajaš?
Bend je organska enota. Ne moreš kar oditi.
Rekel sem, da moraš hitreje skladati.
Ampak takšen perfekcionist si, da traja celo večnost.
Življenje mora iti naprej.
Prosim, reci da se šališ.
Resen sem.
Jebi se.
Ne moti me, če najdete drugega basista.
Rekel sem, da se jebi.
Dobro jutro.
O čem premišljuješ?
O pokopališčih, če verjameš.