Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
I sexan skulle Nora skriva en uppsats om att hon var en sak.
Hon visste med en gång att hon skulle vara deras hus.
Husets mage skälvde när systrarna for ner i trappan och ut bakvägen.
Det såg dem gena till skolan genom hålet i staketet och ut på vägen-
- då huset inte längre såg dem.
Hon undrade om huset gillade bäst att vara lätt och tomt-
- eller fullt och tungt.
Om golvbrädorna gillade att trampas på.
Om det kittlade i väggarna. Hade huset ont ibland?
Och hon tänkte att ja, det gillade nog bäst att vara fullt.
Före dem hade många andra och deras djur haft sin glimt i husets tid.
Hennes gammelmorfar dog i rummet där hennes mormor föddes-
- och som nu var hennes föräldrars sovrum.
Deras far sa att skevheten var en gammal skada som upptäcktes-
- efter att huset byggts för 100 år sen.
Hon skrev att det var som om huset fortfarande sjönk, föll samman-
- fast i super-slowmotion-
- och hela den tid då hennes familj hade bott där-
- var bara bråkdelen av en sekund mitt i fallet.
När hon läste det senare tänkte hon att hon inte hade skrivit "grälat" -
- utan att föräldrarna "väsnades".
Och var det nåt huset tyckte mindre om än oväsen så var det tystnad.
När pappa flyttade för gott blev huset lättare.
Föräldrarnas oväsen tystnade.
Men huset saknade alla hans andra ljud.
Läraren gav henne högsta betyg och pappa hade älskat uppsatsen.
Nora läste den i jakt på en monolog till teaterskolans antagningsprov-
- men blev besviken för att den var så oemotionell.
Hon valde därför Ninas monolog i "Måsen" i stället.
"Jag är en mås... Nej, nej, jag är skådespelerska. Ja, det är jag."
SENTIMENTAL VALUE
Nora?
- Nora? Kan du öppna? - Jag tror inte att jag klarar det.
- Kan du öppna dörren? - Vänta lite bara.
Kan du öppna dörren, snälla?
Hur är det?
- Jag kollar texten utan allt folk. - Men du kan texten, den kan du.
- Vi har varit här förut. - Nej. Det är inte så.
- Det går inte, jag kan inte gå ut. - Jag förstår. Kan vi andas lite?
Bara titta på mig, titta på mig. Så andas vi.
Okej. Låt oss andas lite.
- Jag får ingen luft i den här heller. - En kostymör får fixa det. Följ med.
- Jag fick inget vatten. - Vi har vatten där nere.
- Vi är fem minuter sena. - Få på henne, så går det jättebra.
Oj. Nu sitter den här... Nej, det är bra. Det är bra.
- Du. Kan du hjälpa mig med en sak? - Va? Nu?
Jag är bara... lite stressad. Jag skulle nästan bara haft liksom...
På ett sätt bara... nånting.
- Nej, vi har inte tid. - Jo, vi hinner det. Vi hinner.
- Du är helt... f-Okej, slå mig då.
En örfil. Jag måste ta mig ur det. Jag kommer inte ut på scenen.
- Är du okej? - Ja.
Hey!
- Nej. Nej! - Jag kan inte andas!
- Dra inte... - Vänta lite, Nora.
Yngvar, är du där? Vi har 20 sekunder.
Är du klar?
Är vi klara?
Ja.
Lyssna!
Ni sa att ni skulle rädda mig. Och ni bara jagade in mig i elden.
Jag släppte in dina barn i mitt hem! Och ändå vittnade du mot mig?!
Jag sa vi skulle beställt catering. Det blir ju bara stressigt.
Nej, du. Du.
Det är okej, det är okej.
- Mamma, kan jag få mer tårta? - Han har ätit fyra bitar redan.
- Mamma, please! - Nej. Du måste äta nåt annat först.
- Vilket fint tal du höll. - Tack. Det var från bägge två.
Hon var alltså så stolt över dig och pratade om det hela tiden.
- Mamma. - Ja.
Nej, Sissel, alltså... Hon tog ofta med mig till Nationaltheatret.
Du vet, mormor satt där inne och jobbade innan hon blev sjuk.
Hon satt och pratade med dem hon skulle hjälpa. De talade till henne.
Och så pratade de om hemliga saker på sätt och vis.
När jag var liten brukade jag höra vad de sa där nere genom den här.
- Fick du tjuvlyssna? - Nej. Men de visste inte om det.
Det är ju så länge sen, men...
Det är inte lätt att veta om man ska kondolera eller gratulera.
Nej, vi... vi pratade då och då.
- Vad är det? - Ingenting.
- Pappa är här. Visste du det? - Nej.
Eller jag sa ju när det var och så, men...
Hej, pappa.
Jamen, där är ni ju. - Ursäkta mig.
Hej.
Hej, mina flickor.
- Har du träffat Erik än? - Nej, är han här?
- Jag såg dig inte i kyrkan. - Nej, jag orkade inte. Usch.
Varför var det i kyrkan egentligen? Hon blev väl inte religiös på slutet?
- Nej, vi tänkte att det var fint. - Det är så... det här är så trist.
Hon var en fantastisk mor för er. Var hon inte det? Hon var så vacker.
- Vacker? - Vacker som ni.
Satans intelligent och... hade alltid rätt.
- Hej. Titta, morfar är här. - Jamen, hej på dig, du! God morgon.
- Ja... Hej, hej. - Hej. Tack för senast.
- Det är Even. - Ja, jag känner väl Evan, för fan.
We go way back. - Vad stor du har blivit, va?
- Är du störst i klassen, eller? - Nej, jag vet inte. Tror inte det.
Är du klassens skräck? Nej?
- Hej! - Hej.
Här.
Jag tänkte just på dig.
- Vad är det här? - Det här är mina.
- Hur är det med dig? - Nej. Hur så?
Vi måste prata nu när jag är i stan. Jag har nåt att berätta för dig.
- Kan du inte bara säga det nu? - Nej, inte här.
Det är på tiden att vi sätter oss ner och pratar. Är det inte det?
Fredrik tar dem i sin bil. Han har en Toyota.
- Hejsan. - Oops!
Det är bra, tack.
Jag hoppas att han inte nu... Eller att han känner att han...
...måste vara en pappa plötsligt och... trösta mig eller nåt.
Nej.
Men det är ju bra att han försöker. Han tycker kanske också det är svårt.
Du kan ju fråga vad han tänkt göra med huset.
- Vad då? - Det är han som äger det.
Jaså?
Han gav det till mamma i skilsmässan. Men det var aldrig nåt papper på det.
Okej?
Ja, det är lite trist. Vi hade räknat med pengarna med tanke på räntan.
Fråga honom du då. Du vågar aldrig prata med honom om nåt svårt.
- Inte? Nej, va? - Nej.
- Det gör jag visst. - Det gör du ju inte.
- Hej. - Hej.
Vad bra du ser ut. Jag har beställt. Vad vill du ha?
Jag kan bara ta en kaffe.
- Inget annat? - Nej.
En kaffe till den vackra unga damen här.
- Är du nöjd? Smakar det bra? - Allt är gott när du serverar det.
Hon tror att vi är ett par.
Jag har tänkt mycket på dig. Jag har varit lite bekymrad.
Okej. Hur går det för dig då?
Jo då, det går väldigt btra. Mycket på gång.
Du har hört att de ska ha en retro- spektiv över mina filmer i Frankrike?
- Var skulle jag ha hört det? - Men jag har en ny film på gång.
Ja, du ger dig inte.
Det är den bästa jag har skrivit. Michael sa det samma.
- Producerar Michael fortfarande? - Han sa att nu går det min väg igen.
Min dokumentär visas runt omkring och allt går min väg.
Du sa att du ville prata med mig om nåt...?
Ja.
Filmen handlar om en...
...om en ung kvinna, en ung mor som...
Jag vill att du ska spela huvudrollen.
Jag skrev den till dig.
Det är bara du som kan spela den rollen.
Tusen tack.
- Men du har ju inte sett mig spela. - Flera gånger. Jag såg dig i "Medea".
- När du gick i pausen? - Jag står inte ut med teater.
Scenografin var ju för jävlig. Men du var ju bra.
Jag kan se en skådespelare i två minuter och veta om han är bra.
Rollen vore bra på många sätt. Du är värd att göra nåt mer personligt-
- än en 200 år gammal pjäs för ett gäng pensionärer.
Det är ju en ordentlig filmroll.
Det kan hända att du får lite pengar, för min serie har gått väldigt bra.
Ja, ja. Det hjälper i alla fall.
Michael sa att han är övertygad om att han kan få den finansierad också.
Vi ska filma i vårt hus.
- Vårt hus? - Ja. Det är perfekt. Jo.
Jag ska inte vara med på det här.
- Ta ledigt från den dumma tv-serien. - Den blev färdig för länge sen.
Nej, du är bättre än det där.
- Du har sett den? - Ja, det har jag.
Vad tycker du då?
- Det är inte viktigt vad jag tycker. - Jo. Jag vill prata om vad du tycker.
Men det är ju inte för mig, det där. Inga bilder.
Man ser inte ditt ansikte. Man ser inte dina ögon. Det är ju...
Men vad vet jag? Folk tycker om det.
Det är inte vad folk tycker. Jag frågar vad du tycker.
Snälla Nora, det är inte du som är problemet i den.
Den här rollen... Det är en chans för dig.
Vi kommer inte att jobba ihop, pappa.
- Vi kan ju inte ens prata. - Läs det bara, så ringer jag dig.
- Sluta ringa. Jag hör att du är full. - Jag är bekymrad över dig.
Det får du inte. Du får inte vara bekymrad.
- Snälla Nora, läs den bara. - Varför det?
Det kommer inte att bli nåt av det ändå.
Kom tillbaka!
Halt!
Nej!
Kom genast tillbaka!
Sitt stilla.
Du måste sitta helt stilla.
Jag satt nära dig på visningen och tittade på dig ibland-
- och jag såg att du också var väldigt rörd av visningen.
Ja...
Förlåt. Det är...
Det är nog 20 år sen jag såg den och...
Och jag minns tydligt i detalj tiden och...
...dagarna på inspelningen, människorna...
Ni vet, jag filmar med vänner.
De är min familj.
Ja. Och ännu mer så i den här filmen, ja?
Du menar min dotter Agnes? Ja.
Det är hon som spelar Anna.
Tack så mycket. En sista fråga innan jag släpper iväg dig.
Jag tror att alla här vill veta. Det har inte varit nån långfilm-
- sen "L'Idylle" för 15 år sen.
Får vi se en ny långfilm från Gustav Borg?
Ja, jag hoppas det.
Det hoppas jag också. Tack, mr Borg.
Åh! Gustav?
Gustav?
Förlåt, förlåt. Rachel Kemp älskade din film.
Hon vill att du gör henne sällskap. Hon äter middag på L'Excelsior.
Festivalen betalar allt så klart. Då går vi.
Jag är här med Gustav Borg. Han är inbjuden av Rachel Kemp.
- Ursäkta. Det är ett privat event. - Gustav Borg!
- Tack för att du kom. - Jag tar en stol åt dig.
- Varsågod. - Tack.
Jag blev så imponerad av din film. Det är ett mästerverk. Verkligen.
- Tack. - Den är fantastisk.
- Hur gick din visning? - Den gick bra.
Fantastisk visning. Folk älskade den. Du ska se den i höst efter premiären.
Hur funkar det här?
Jag önskar att jag kunde göra filmer som du gör.
Det slog mig verkligen i dag.
Jag vet inte om jag nånsin har sett en film som den förut.
Den var verkligen...
...verkligen... Den rörde mig.
Tack.
Jag har tänkt mycket på att ta en paus faktiskt.
Jag har redan en massa projekt på gång.
Det är helt okej roller, men...
- De har bara inget med mig att göra. - Säg bara nej då.
Sam skulle flippa ut om jag bara släppte allting så. Och med all rätt.
Skit i Sam. Det är ditt liv.
Och du? Jobbar du på nåt nytt?
Jag trodde att jag gjorde det, men...
Fick du inte pengarna?
Nåt sånt.
Han kör dig till hotellet.
Tack!
- Det var så trevligt att träffa dig. - Väldigt trevligt.
Rachel!
Nej, nej, nej, nej!
Rach, jag har din telefon! Herregud!
- Skulle inte du gå? - Vill du att jag ska gå? Okej.
Nämen, nu blir det ju väldigt så där... mysigt och nära.
- Och du gillar inte mys? - Jo, jag gillar mys. Jag gillar mys.
Varför är du så rädd för det? Närhet?
- Jag ser att det är svårt för dig. - Nej. Det är perfekt att du är gift.
Då slipper jag i en riktig relation tvingas se hur fuckad jag är.
Fan, vad brutalt sagt om sig själv. Hur fuckad är du egentligen?
På en skala från 1 till 100? 80.
Okej, då är det 20 % som det går att...
Det är dem du förhåller dig till nu. De 20.
- Pratade du med teaterchefen? - Ja. Han vill att jag går i terapi.
- Ja. Jo. Nämen, varför inte? - Säg inte ja nu!
Men det är ju en slags fobi. Det kan hjälpa med de där grejerna.
Jag är inte så illa däran. Det var bara den där...
- Jag fick slå dig. - Ja, ja. Det...
Jag beklagar det. Det var lite våldsamt, men...
- När du ångrar dig blir jag anmäld. - Nej, jag lovar.
Jag känner att jag vet för mycket om mig själv. Jag behöver inte terapi.
- Varför inte det? - Min mamma var... hon var terapeut.
Det är inte mamma du ska gå till. Jag vill bara ha en liten kyss.
- Nej, inte så. - Jamen, nu är vi ju färdiga.
- Vi ses i morgon då. - Vi ses i morgon.
Man går ju ut på scenen och det är ju kontraintuitivt.
Hela kroppen skriker och du går ut inför en massa åskådare och du...
- Du har ingenstans att gömma dig. - Det är kul? Inte bara rädsla och...?
Nej, jag älskar det ju. Jag älskar det!
Och det... ja, det...
Den frustrationen och den ilskan och det orättvisa i-
- att man ska vara den som tar ansvar.
Hon kallar honom konflikträdd för att hon är det och hatar det i sig själv.
Det jag gillar bäst med det är nog det här med att bygga en karaktär.
Gå in i perspektivet eller in i känslorna-
- genom att spela nån annan-
- som jag tror kanske gör det tryggare för mig att känna på egna saker.
Du vill inte bara vara dig själv då? Det låter ju nästan lite så.
- Vad tror du mamma hade sagt om det? - Ja...
Nej, det är fusk. Du måste stå längre bort utan att böja dig. Nej, nej.
Nej. Nej, du kan stå närmare. Nej, nej. Här, här, här, här.
Har du en pojkvän?
Nej, inte egentligen.
Vill du inte ha?
Jo.
Men det är inte alltid så lätt.
- Men jag älskar dig. - Ja...
Jag älskar dig också.
Jag vill gifta mig med dig när jag blir stor.
Det är väldigt gulligt sagt av dig. Men det går ju inte.
- Somnade du, eller? - Nej.
Han är så gullig!
Jag tror faktiskt att jag blev friad till där nere.
- Gratulerar då. - Tack. Det är inte varje dag.
När han kom hem från lekplatsen kom han fram, såg på mig och sa:
"Jag ser dig."
Var kom det ifrån? Säger du det?
- De har säkert gjort det på skolan. - Sagt "jag ser dig" på skolan?
Är det okej?
- Förlåt. - Du? Vad är det?
Det är okej. Jag tror att jag ska gå hem.
Nej, vänta.
- Det är okej. Det är okej. - Är du säker på det?
- Är du säker? Det har inte hänt nåt? - Nej, det är okej. Förlåt.
Okej.
- Är det okej? - Ja.
- Tror du... Hon är inte där igen nu? - Nej, jag tror inte det.
- Jag tror bara hon är lite ensam. - Ja.
- Tycker du att det är trist? - Lite.
- Hej. - Hej.
Det är konstigt.
När mamma blev sjuk å tänkte en del av mig-
- att jag skulle flytta hit och bo här med Even och Erik.
- Skulle du vilja bo här? - Nej.
Det har vi inte råd med, för vi kan inte köpa ut nån.
Det där har jag redan gått igenom. Det är bara gamla papper egentligen.
Ja, tusen tack för allt du har gjort. Det är ju helt fantastiskt.
- Vi kör iväg allt du inte vill ha. - Det är väldigt många fina saker här.
Saker med affektionsvärde och så. Vi kanske... kan kika lite?
- Jag vill jättegärna ha den vasen. - Ja, den var lite fin.
- För att jag vill ha den? - Nej. Du kan bara ta den.
- Vi ska ju titta och vara överens. - Ja. Då tar jag den då.
Herregud...
KOM IHÅG ATT STÄNGA AV PLATTAN
- Hur länge ska han bo här egentligen? - Det sa han inte.
Men han är här för att ordna med försäljningen, eller?
Jag vet inte riktigt om...
Han sa han skulle vara här vid två. Du kan ju fråga honom.
- Nej. - Du kan ju inte önska bort honom.
Jag kan försöka.
Han är inte här för att ordna med försäljningen. Jag trodde det, men...
Ja, han har visst ett projekt.
Vad sa du?
Nej, det är ju egentligen bra, men han ska göra film igen.
- Vilket projekt då? - Det som han pratade med dig om.
- Min film? Som han skrev till mig? - Ja, den du inte ville spela i.
- Men fick han pengar till den? - Ja, det måste han ha fått.
Jag tror han ville säga det själv. Han frågade om du skulle vara här.
Okej.
- Är det han? - Ja.
Shit. Är det inte hon Rachel Kemp?
Oj, shit.
- Shit! - Hallå? Du, Nora... Du? Nu...
Det ser nästan likadant ut. Inget har egentligen förändrats.
Det är så roligt att se er igen. Ni har ett kafé några minuter ditåt.
Rachel ringer er när vi är klara.
- Hej! Är Nora här? - Nej, hon var tvungen att gå.
- Rachel, det här är min dotter Agnes. - Hej. Rachel. Trevligt att träffs.
- Är du också i branschen? - Nej, hon hjälper mig med research.
Jag är en historisk... historiker.
Förlåt, jag... Nu kan jag inte prata ordentligt.
Känner du igen henne? Hon spelade Anna i filmen du såg.
Det var för länge sen.
Självklart. Det är... Du är Anna. Just det. Jag ser det.
Kan jag ta en selfie med dig? Starstruck.
Tack.
Så hon är här och pratar med sin son.
Det är sista scenen, slutet. Hon lagar mat till honom.
Det är viktigt för henne. En sista modersgärning, kanske.
De kramas och han går.
Och så fort dörren stängs förändras nånting i henne.
Nästan som att hon slappnar av. Tror du inte?
Pojken ska träffa sin far, så hon har inte bråttom.
Och här är linan för... Vad heter det? Att torka kläder på?
- Ett klädstreck. - Ja, klädstrecket.
Och sen går in hit och börjar laga maten.
Och plötsligt...
...hör hon terrassdörren öppnas. Kom.
Det är hennes son. Han har glömt sin flagga, sin norska flagga.
Ja. Det är 17:e maj, typ nationaldagen.
Sa jag att allt blir i en tagning?
- En tagning? Hela? - Hela slutet i en enda tagning.
Ingen redigering. Fullständig synkronisering mellan tid och plats.
Så...
Pojken står bara där och tittar på henne.
Nåt är fel. Han fattar det inte.
Så han bara tar sin flagga och springer iväg.
Hon går hit för att kolla att han den här gången verkligen går.
Vi hör bara grinden stängas bakom honom, för kameran är här, på henne.
Och det här är väsentligt.
Minen som hon har här.
- Vad tänker hon? - Exakt.
Sen går hon tillbaka hit.
- Så det är här hon gör det? - Ja.
Tror du den där klarar hennes tyngt?
Ja du, det var så det hände. Med min mamma.
- Din mamma? - Ja.
- Men inte här? - Jo.
- Det var väldigt länge sen. - Nej.
Hon använde den där.
Den där?
För att komma högt nog.
Men vi kommer inte att se det.
Vi avslutar scenen med att hon går in igen och stänger dörren och...
Vi hör bara ljudet.
När kameran backar undan.
Får jag fråga varför ni inte flyttade efter det?
Vi flyttade efter det här.
Vi flyttade till Sverige. Min pappa var svensk.
Jag skulle jättegärna vilja höra mer om henne.
Det är inte min mamma i manuset, vet du.
Men de låter mig ändå göra det? Ja. Ja. Jag vet.
Ja, det här blir bra. Hon är motiverad.
Jag sa till henne att den här pallen var den min mor hängde sig med.
Ikea-pallen?
Är detta jag?
Är detta jag? För som jag mår nu och tänker och sover eller inte sover...
Jag kan inte förstå att det... kan vara jag.
Vi har varit här förut.
- Men du känner inte igen dig helt? - Nej.
Många år tidigare kallades psykologkontoret "Biblioteket".
Rummet användes sällan och husets äldsta dotter Karin-
- fick använda det för att umgås med vänner och lyssna på musik.
När kriget kom engagerade Karin sig i motståndsrörelsen.
Och en sen höstkväll 1943 hämtades hon av statspolisen.
Hon satt i fångenskap i två år. Hon pratade aldrig om sin tid på Grini.
Så. Det kan vi lyssna på.
Efter befrielsen gifte Karin sig och tog över huset på Losveien.
Hon födde Gustav på Ullevåls sjukhus 1951.
Många år senare när han gjorde film tyckte Gustav om att säga:
"Skuggor är det vackraste i världen."
Då såg han framför sig huset som han hade bott i som barn.
Karins lillasyster Edith tog över huset med sin väninna Lillian.
Edith var lycklig som barnlös, men Gustav var ofta där på sommaren.
Om nån klagade skruvade Edith upp ljudet ännu mer.
Hon visste att det var en granne som angett systern under kriget.
När Edith dog var Gustav sin mosters enda arvinge.
Och 1986 flyttade han tillbaka till huset med alla minnena.
Det finns två historier om hur Gustav mötte sin fru Sissel.
Hon sa att han kom som patient och klagade över sömnsvårigheter.
För henne var det krångligare att flytta tillbaka än han ville medge.
Gustavs version var mer färgrik.
Hon var den vackraste kvinna jag sett.
När jag hörde att hon var psykolog fick jag genast psykiska problem.
Sex månader senare var Sissel gravid.
De gifte sig tre veckor innan Nora föddes i december 1987.
Med lillasyster Agnes blev de en familj på fyra.
- Är det skit att vara med oss? - Jag säger inte det!
- Varför drar du upp den gamla skiten? - Du är så feg!
Efter skilsmässan flyttade Gustav tillbaka till Sverige.
Huset blev lättare och lättare.
Har du snackat med Peter?
Peter är en gammal man. Han har inte plåtat film på tio år.
- Det har inte jag heller. - Nej, men han arbetar inte längre.
Han gör det för mig. Jag ska prata med honom.
- Jag låter ingen annan plåta. - Nej. Men...
- Då måste du prata med honom själv? - Ja, ja. Okej.
"Ja, ja"? Du gör det.
Han är inte äldre än dig.
- Så vad tycker du om Norge då? - Jag älskar Norge. Det är vackert.
Och folk är väldigt vänliga. De har varit väldigt välkomnande.
Det här är ju en Netflix-produktion. Kommer filmen att visas på bio?
Ja, var annars?
Det här är under förhandling, men det är helt klart planen.
En till fråga till Rachel Kemp.
Det är om mottagandet av din senaste film "Cathy's Choice".
Det måste ha gjort dig lite besviken.
Jag är väldigt stolt över den filmen.
Jag tror inte att det är det som vi är här för i dag, eller?
Var du nervös innan du tog dig an typ en riktig dramafilm?
Jag gör den här filmen för att jag ville jobba med...
Vad fan är det för jävla fråga? Va?
Rachel Kemp är sin generations bästa aktris. Var glad att hon är här.
Du borde vara tacksam! Stick!
- Stick! - Okej. Tack ska ni ha.
Vilken jävla idiot.
Ska man inte ta reda på vad de vill fråga innan de kommer in?
- Vi kan ju inte det. - TikTok-tomten.
Nej. Sån där ASMR igen? Jag måste ju få dig att somna.
- Han lärde mig det! - Jag gjorde det en gång med honom.
Jag ska inte tala, men jag känner ett tacksamhetsflöde nå mig nu.
Det är så grymt att jobba med varenda en av er.
- Självklart har vi saker kvar... - Ja, vi pratade på vägen hit.
- Vi har också pratat rätt mycket. - Men vi fixar det på huvudscenen.
Jakob, jag vet att det är tufft på hemmaplan just nu.
Men...
Tack för att du jobbar som du gör och om det är nåt så säg bara till.
Tack. Det ska jag göra.
Men... Okej. Men jag tror att det här blir jävligt bra helt enkelt.
- Det tror jag också. - Skål.
Skål!
Men du har inte sagt nåt om att du ska skiljas.
Nej, vi har ju varit mitt i repetitionerna och...
Ja.
- Det är svårt att hitta rätt läge. - Ja, självklart.
Ja, för det är inte så...
- Inget med oss, eller...? - Nej, nej. Det är det inte.
Jag är här i alla fall om du vill... vill prata eller...
- Det är inga fler som ska bada? - Ett! Två!
Tre!
Det är inte så farligt om de ser oss nu.
Lyssna. Jag... jag vet inte.
- Hallå. - Hej.
- Är pappa här, eller? - Inte än.
- Där är du! Gratulerar! - Tack.
Oj, oj, oj! Så fin med fluga! - Hej. Blir det pizza?
- Hej. Jag måste göra så. - Jag gör så här.
Men jag har fortfarande rekordet.
- Nej. - Du börjar där.
Hej! Välkommen.
- Roligt att se dig. - Gott att se dig också.
- Hej, morfar. - Grattis. Nioårsmannen? Stor kille.
- Ni har inte setts sen bröllopet, va? - Jag glömmer inte en som Therese.
- Hej. Oj. Det var ju jättefint. - Hämta ett par glas, du.
Hej, pappa.
Hej.
Där träffade du.
Hur går det med filmen då?
- Bra. - Jag hörde om den. Så spännande.
Hur är det att jobba med Rachel Kemp?
Jag frågar ju bara hur det är att jobba med henne.
Ja, hon har en bit kvar. Men hon är fint på väg.
Jag hörde att du lurade henne med en sån där Ikea-pall.
Ska han bara kolla på skärmen hela tiden?
- Han har 20 minuter kvar av sin tid. - Vem då? Even?
Hur mycket skärmtid har du kvar? Är du inte över nu?
- Hur mycket skärmtid har jag kvar? - Har Even fått skärmtid?
- Kan du bara lägga den ifrån dig? - Nu kommer det pizza.
- Vad säger du då? - Tack, morfar.
Titta här. Monica Bellucci, för fan.
Enda filmen du behöver för att förstå kvinnors relation till sina mödrar.
- Vi har ingen dvd-spelare. - Tur är det.
- Vi hittar ett sätt att se dem. - Vi ser inte så mycket film längre.
- Du borde börja skriva. - Ja. Du säger det.
Varför vänta på att nån jävla gubbe ska komma på att du ska spela Ofelia?
- Jag ska spela Hamlet. - Jag pratade med Rachel om det.
Hon har börjat utveckla saker själv. Hon har ett produktionsbolag nu.
Det är tufft att vara skådespelerska och vänta på att de ska vilja ha dig.
Det är inte bra i längden. Det urholkar ditt självförtroende-
- och ditt behov av uppmärksamhet blir olidligt.
Jag hade aldrig kunnat gifta mig med en skådespelerska.
Men ligga med dem var okej?
Nu ska konstnärer vara som alla andra, tråkiga och småborgerliga.
Man kan inte skriva "Ulysses" med fotbollsträning och prisjämförelser.
Vad hände med de fria konsterna? Konstnärer måste vara fria.
Och inte skaffa barn då, pappa?
Säg inte så, Nora. Hur gammal är du nu? Du...
Då Sissel var i din ålder hade hon två barn. Hon var ingen ung mor.
Det är lite andra tider nu, pappa.
Ni två är ju det bästa som har hänt mig.
Det bästa som har hänt dig? Du skulle ha varit där lite mer då.
Här i familjen är alla arga på pappa.
- Ni två blev så bra. Nåt blev rätt. - Hur vet du det?
- Du känner oss inte egentligen. - Nej, sluta överdriva. Ja.
Jag vet att det var svårt för dig. Jag känner igen mig i det.
Men du är så jävla arg.
Det är inte lätt att älska nån som har så mycket ilska i sig.
Va? Du vill inte vara ensam för alltid.
Det är inte bra för konsten heller.
Du behöver nån att bry dig om. Barn eller nåt.
Barn ångrar man väl inte? Va?
Peter?
- Vad fint att se dig. Hej. - Vilket ställe du har, va?
Det är tack vare Lasse Hallström. Det är inte tack vare dig.
Han skulle aldrig ha bokat dig om han inte hade sett "Tidens älv".
Det måste ju vara fantastiskt för barnbarnen.
Det är fortfarande svårt med Daniel. Och det går ju ut över hans barn.
Att de inte får komma hit och träffa sin farfar.
Men, du... Det här manuset...
- Inte så illa pissat, va? - Det är ju helt underbart.
- Så du är med? - Ja, jag måste. Nu dricker vi nåt.
Nej...
Jag tror inte det är så mycket handkamera i det här.
Utan jag tänker dolly och stativ.
Förlåt att jag inte höll kontakten. Jag gör det bara när jag filmar.
Det är samma här. Samma här.
Jag måste... Jag hör av mig om det här går vägen.
Netflix vill också ha ett ord med i laget.
De vill att vi pratar med några andra också.
Jaha, är det så det är?
Ja.
Det är så det är.
Skål på dig.
Kul att se dig.
Hej, Nora. Jag ville bara ringa och säga att...
Ja, vi måste ju prata ändå.
Det kan inte vara så att...
Jag tycker inte om teatern, till exempel. Jag...
Ja, det är inte det att jag inte gillar teater.
Det är bara det att... Jag orkar liksom inte se det.
Men Tjekhov kan jag ju... Tjekhov kan jag ju läsa.
Alltså, hans...
Inte pjäserna, men...
Jag är en känslig människa och du är en känslig människa. Vi är lika där.
Vad fan?
Tack.
Jag undrade... Vem är "du"?
Hon säger "du vet". Vem är "du"?
Vem tror du?
Jag tror inte att det är hennes mor. Hon skulle aldrig säga så till henne.
Det känns som att det bara är en inre röst, antar jag.
Det känns bara konstigt att tala och inte prata med nån.
Jättebra. Vi gör det en gång när Ingrid lyssnar.
Det gör jag.
- Prova att sitta här för att se... - Jaha. Okej.
Och börja från...
"Jag hade en slags kris." Och tala till Ingrid.
Du kan ta på henne. Fint att känna att du är hennes mamma. Va?
Och kom ihåg, hon har aldrig berättat för nån om det här.
Hon skäms för att be så här.
Du kan försöka dölja det eller skratta åt dig själv, men...
Du skäms.
Du skäms för att du är svag.
Okej.
"Jag hade en slags kris."
"Jag var ensam i huset igen och låg i min säng och grät."
"Jag vet att alla ligger i sängen och gråter, men..."
"Nån sa att det att be inte är att prata med Gud."
"Det är att inse förtvivlan."
"Att kasta sig ner på marken för att det är allt man kan göra."
"Inte olikt att ligga med sitt hjärta krossat och tänka:"
"Snälla, ring mig. Snälla, förlåt mig. Snälla, ta tillbaka mig."
"Och..."
"...jag har fuckat upp."
"Och jag var ensam och grät."
"Och då, för första gången..."
"...satte jag mig på golvet och bad."
"Jag vet inte vem jag sa det till, men jag sa det högt:"
"Hjälp mig."
"Jag klarar inte det här längre. Jag klarar det inte själv."
"Jag vill ha ett hem. Jag vill ha ett hem."
Jag önskar att hennes mamma var så här i filmen.
Exakt.
- Funkar det att göra det på engelska? - Ja, självklart.
Jag kanske ska tala med norsk brytning som Ingrid?
- Jag bryter inte. Gör jag det? - Hon är svenska.
- Bryter jag? - Knappt hörbart.
Jag menar bara... Vore det inte konstigt-
- om alla bryter på skandinaviska och jag låter så här?
Tja, kanske. Jag ska fundera på det.
- Får jag fråga mer om karaktären? - Visst.
Jag tror att min stora fråga fortfarande är "Varför?"
Varför hon beslutar att ta livet av sig.
Ja. Vad tror du då?
Jag fattar att hon är deprimerad som sin mamma.
Men hon har ett barn.
Det är den frågan filmen ställer, inte sant?
Jag tror att du måste hitta din egen orsak.
Får jag fråga om din mamma?
Inte för att snoka, men jag tror att hon kan vara relevant.
Det här handlar inte om min mamma.
Detta är hennes registerkort från statspolisens arkiv och Grini.
Karin Irgens vittnesförhör är här. Du bad ju om insyn i hela akten.
Och i akten finns även foton av rekonstruktioner av tortyrmetoderna.
Ja, det är starka bilder. Bara så du är uppmärksam på det.
Men den mest relevanta informationen har jag märkt med lappar.
Tusen tack.
Mål: Spridning av anti-nazistisk propaganda
Mål gällande landsförräderi från Oslos polisstation
Dokumentlista WILHELMSEN, Ole - tortyrbehandlingar
Om: Brott mot landsförräderilagen - tortyr av Karin Irgens.
De satte på benklämmorna och drog åt tills jag skrek.
De la mig på golvet och lämnade mig bunden med en kamin vid huvudet.
De slog mig i baken med en rotting. Jag hade väldigt ont i flera månader.
När hon senare skulle berätta om det för Even-
- kändes det inte som om hon kom med så mycket nytt.
De hade väl vetat det mesta.
Det var svårt att beskriva vad som hade gjort så starkt intryck.
Var det mormoderns vittnesförhör, hur torrt hon hade beskrivit det?
Var det att hon bara var ett offer av många som vittnade i målet?
Polisrapporten om hennes självmord 15 år senare var tunn.
Det fanns inga bilder. Men faderns namn stod där.
Han hade inte hörts, säkert för att han bara var sju år när det hände.
Och så panorerar du skitsnabbt. Nej, vänta, vänta, vänta.
Pass på nu.
Cut! Jag får se.
Bra, va?
Får jag se?
Bra, bra.
Ska vi inte gå på Noras premiär ihop? Vi kunde äta här först, kanske?
Jag måste nog ta en bil direkt från kontoret, tror jag.
- Men du kommer väl? - Ja, så klart.
Jag vill att Erik ska vara med i min film.
- Han är perfekt. - Okej?
Det är inte så många repliker, men en mycket viktig roll: Rachels son.
Det är väldigt trevligt, men...
- Han är inte skådistypen precis. - Jag vill inte ha en skådistyp.
Det finns inget värre än barn i film som kommer mot dig med jazz hands.
Som om de skulle sjunga en musikal eller nåt sånt. Erik har nånting.
Han har en hemlighet.
Du var också lite blyg. Va? Men jävla bra på film.
Du skulle fortsatt med det, du.
- "Jag vill ha tre glas juice." - "Jag vill ha tre glas juice."
"Tack för att du tvättade mina kläder."
"Jag vågar nästan inte blunda."
"Jag är rädd att när jag öppnar dem så är han inte kvar här."
Vi tar en paus.
Du verkar lite frånvarande.
Bara... lite trött.
Du kan inte misslyckas här.
Det enda du kan göra fel är att inte lyssna.
Och forcera det inte.
Okej?
Vi provar en utan brytningen.
Vi... vi... vi tar det från... från föregående sida, högst upp.
- Hey. Så trevligt att träffa dig. - Trevligt att träffa dig.
- Förlåt att du fick vänta. - Nej, tack för att du tar dig tid.
Varför ville du inte göra rollen?
Jag kan inte jobba med honom.
Varför?
- Vi kan inte riktigt prata. - Han ville att du skulle göra den.
Ja... Jag vet inte.
Jag tänker hela tiden att han gjorde... att han gjorde ett misstag.
Jag kan bara inte...
Jag får inget grepp om henne, okej?
Ju mer jag studerar henne, ju svårare har jag att vara henne.
Det är som om hennes sorg... Den är en så stor del av henne.
Det är nåt vackert.
Men jag kan inte avgöra om det bara är orsaken till allting.
Eller är det... Jag vet inte, ett symptom på nåt djupare?
Jag vill inte göra honom besviken. Du vet?
Ja du, han är... en väldigt svår person.
Men han är en väldigt bra regissör. Och han ser nåt i dig.
Du är dum om du ger upp det.
Jag brukar inte känna så här. Jag brukar ha kontroll.
Det utanför min kontroll gillade jag att inte ha kontroll över.
Förstår du?
Nu är jag för gammal.
Det är taggtråd på prärien, för fan. Sista mohikanen, för helvete.
Och den nya killen håller på att skicka in moodboards till mig.
Jag saknar Peter. När blev han så jävla skröplig?
Jag är för trött, Micke.
Vad fan hände? För 15 år sen var jag 55.
Kanske har du rätt.
Kanske har vi blivit för gamla.
Det är möjligt att det här är den sista filmen vi gör tillsammans.
Men du ska inte börja tycka att du måste följa med tiden eller nåt sånt.
Lovar du det?
Det här temat... Det har du tangerat förut. Det vet vi.
Men du har aldrig gått in i det på det här sättet förut.
Så rent och så personligt.
Och okej, då tog det alla de där åren att komma dit.
Men du ska fanimej göra denna film. Och du ska göra det på ditt sätt.
Det ska du.
- Ja. - Vi tar bara...
- Okej. - Okej.
Vänta.
Kan du lossa på den andra där?
Så. Okej.
- Hej! - Grattis. Du var helt fantastisk.
- Jättebra. - Tack.
- Alla sa att det var helt... - Så trevligt.
Vi tog oss igenom på nåt vänster. Det var väldigt... Nej, det var kul.
- Är det okej? - Ja, det är okej.
- Du har inte svarat på mobilen. - Nej.
- Kom ni med pappa? - Nej, han hann inte... tror jag.
Vi har barnvakt och ska ta ett glas på Tekehtopa. Du kan ju följa med.
Ursäkta mig. Jag måste få lov att gratulera.
- Det var en fantastisk föreställning. - Tusen tack.
Ja, jag ska dit nu. Sen hör jag av mig.
Men... det går inte i kväll.
Nej, jag har ofta spelat sjuk.
Jag har aldrig ställt in en föreställning, men det går inte.
Jag är hemskt ledsen för det. Ja. Tack. Tack för det.
Okej. Hej då.
- Var är Erik? - Han kommer snart.
- Varför missade du Noras premiär? - Hon ville inte ha mig där.
Nu ska vi se... Det här är originalet och det här är det översatta.
Så att Erik kan öva på de engelska replikerna. Han pratar som han gör.
Har Michael pratat med dig? Han behöver ledigt från skolan.
- Jag vet inte om det är så smart. - Jo, det är jättebra. Det blir fint.
- Nej, jag vet inte om han vill. - Jo då, han vill.
- Hur vet du det? - Vi pratade. Jag nämnde det bara.
- Han blev väldigt glad. - Prata inte med honom utan mig.
När du spelade i min film... Det är det vackraste minnet jag har. Va?
Det här blir bra. Bara checka scenen tillsammans.
Rachel kommer gilla att göra scenerna med honom.
Det är lite mer glädje i dem. Hon behöver känna andra sidor av filmen.
Sluta prata. Bara sluta.
- Erik ska inte spela i filmen. - Agnes, för fan...
Det var fint, pappa. Helt fantastiskt.
Det är det bästa som hänt mig i hela mitt liv. Jag fick vara med dig.
Jag kände mig så viktig och bäst. Sen såg jag dig inte på månader.
- Men det var ju fantastiskt. - Ja. Men jag förstår det inte.
Hur kan du bara slå av och på, vara så nära och äkta och bara försvinna?
Och så är det några andra som är världens viktigaste.
- Men läs det bara. - Herregud, kan du...
Jag bryr mig verkligen inte om det är bra eller dåligt.
Jag bryr mig om Erik.
Hej!
- Hej. - Hej.
Morfar måste gå nu.
Hej. Hur har du haft det? Härligt att se dig.
- Jag har saknat dig i dag. - Jag med.
Det har jag förstått. Bra att jag kom nu då.
Väldigt bra. Vad ska vi hitta på medan vi väntar på pappa?
Hej!
Vad förskaffar mig den äran?
- Är du okej? - Ja, jag antar det.
Kom in. Jag gör en kopp te åt dig.
- Varsågod. - Tack.
Så du vill inte göra filmen längre?
Jag...
Jag bara...
Jag vill bara... Jag vill inte svika dig.
Jag hoppar inte av om du verkligen vill att jag stannar.
Är det bara jag? Det är bara det att det här inte känns rätt.
Det känns inte rätt för dig heller, va? Att jag gör filmen.
Klart att det gör.
Jag tror inte att det gör det.
Du vet. Du bad mig färga håret till samma färg som din dotter.
Och jag menar, du vill inte att filmen är på engelska, va?
Det känns också fel för dig. Va?
Och jag vill inte göra dig besviken.
Jag är ledsen.
Jag svek dig, Rachel. Förlåt.
De flesta skådisar hade gjort rollen även om det kändes fel.
Eller bara stuckit och låtit agenterna lösa det.
Men du kom hit.
Du är en bra människa.
Kom igen.
Se det inte som ett misslyckande. Du är en suverän skådespelerska.
- Jag menade det. - Tack.
- Hej. - Hej.
Varför svarar du inte när jag ringer?
Nej, förlåt.
Är det okej?
Du måste svara. Du vet att jag blir helt nervös när du inte svarar.
- Vad händer? Är du sjuk, eller? - Nej.
Jag bråkade med pappa i går.
Jag blev så arg-
- för han vill att Erik ska spela i filmen. Men jag vill ju inte det.
Men så läste jag manuset.
Och så var det bara jättefint. Det var inte alls som jag trodde.
Ja, jag vet att du inte vill ha nåt med det att göra.
Jag vill att du ska läsa det ändå.
Jag kände liksom att det handlade om dig. Eller...
Jag kände att han skrev det till dig. Det handlar inte om hans mamma.
Ja...
Kan du inte bara läsa det här högt för mig en gång?
Och tänk inte på att det är liksom... Ja, det är lite överskrivet, men...
Bara läs det.
"Du vet att jag inte tror på Gud alls."
"Vi kom från ett hem där allt det var helt oviktigt."
"Vi döptes inte och vi konfirmerade oss borgerligt bara för pengarna."
"Men så hade jag den här krisen."
"Jag var helt ensam i huset igen och låg i sängen och grät."
"Jag vet att alla ligger i sängen och gråter nån gång, men..."
"Nån sa att det att be inte är att prata med Gud."
"Utan att inse förtvivlan."
"Att kasta sig på marken för att det är det enda man klarar."
"Lite som att ha kärlekssorg och tänka: Ring mig."
"Du måste ångra dig. Ta tillbaka mig."
"Och jag var där. Jag hade förstört allt och var ensam och låg och grät."
"Och så för första gången satte jag mig ner och bad."
"Det är svårt att förklara."
"Jag vet inte vem jag bad till, men jag sa bara:"
"Hjälp mig."
"Jag klarar inte av det här. Jag klarar det inte själv."
"Jag vill ha ett hem."
Berättade du för pappa om mitt självmordsförsök och så?
Nej, självklart inte.
Jag tänkte detsamma. "Hur har han fått med allt det?"
Det är ju inblandat mycket grejer med hans mamma och så.
Men vissa scener måste han nästan ha varit med när du gick igenom det.
Ja, men det var han ju inte.
Det var du som var det.
Hur blev det så?
Att du blev så bra och jag blev så fuckad?
Det är inte sant.
Hur blev du en så bra person med vår uppväxt?
Det har inte varit lätt för mig heller alltid.
Men du har ju klarat att få en familj och...
- ...ett hem. - Ja.
Det är ganska stor skillnad på hur vi två växte upp.
Jag hade ju dig.
Du tror att du inte kan visa omsorg, men du... var ju där för mig.
När mamma var så där borta, liksom.
Du tvättade mitt hår.
Kammade mig och...
...fick iväg mig till skolan.
Jag kände mig trygg.
Jag älskar dig.
Dig också. Eller jag älskar dig också.
Sitter det bra?
Vad härligt att vakna upp till nåt så vackert.
Du har ett underbart leende. Va? Säger din pojkvän det? Han borde det.
Ja, han gör faktiskt det. Jag har hört det förut.
Åh, fy fan. Har du nåt bättre? Du har inte champagne?
- Champagne? - Ja.
Kan jag få några kex också?
- Du vet... - Omar får med sig kex varje dag.
- Med choklad och så där. - Då måste du äta din mat först.
Okej.
- Hej då. - Hej då.
- Hej. Vad är det? - Jag glömde mobilen.
- Hej då. - Hej då.
Okej.
Tack.
- Perfekt. - Det var tack. Vi fortsätter.
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service