Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
- Můžeme? - Ano.
- Dobrý den. - Jak se máte?
- Dobrý den. - Těší mě.
Frank.
Září to tu.
Pane jo.
Zůstalo to, jak to bylo.
Musel to tu mít moc rád.
Přesně to na něj sedí, jak jste mi ho popsala.
Co je tohle?
Špinavé oblečení.
Ještě jsme ho nevytřídili.
To ne. Ale spodky a ponožky jsme vyprali. To nám přišlo nechutný.
Vytáhla jsem spodní prádlo a ponožky a vyprala je.
Ale zbytek tu takhle leží už pět let.
Jak to tu nechal.
Nechtěli jsme přijít o jeho vůni. Člověk ho tu cítí.
To ano.
SAUGUS ZPÁTKY DO BOJE
Dodgers, do toho!
ODPOČÍVEJ V POKOJI
VZPOMÍNÁME
POPRVÉ DOSTAL STEVE HARTMAN ZA ÚKOL INFORMOVAT O STŘELBĚ NA ŠKOLE V ROCE 1997.
OD TÉ DOBY SE POČET PŘÍPADŮ ZVÝŠIL ZE 17 NA 132 ZA ROK.
Už roky píšu esej na konci každého týdne, kdy dojde ke střelbě.
Buď o hrdinství, nebo o tom, jak se lidé semkli.
Vždycky chtěli nějakou pozitivní zprávu.
Byla na schůzi, uslyšela střelbu a vyběhla za zvukem.
Pro většinu z nás je hrdinkou.
Hned první den…
Napsal jsem tolik esejí, až mám pocit, že se opakuju.
Dokonce jsem v příbězích používal ty samé fráze dokola.
A viděl jsem, že Amerika
se po každé střelbě na škole
vzpamatovává rychleji a rychleji.
Věděl jsem, že musím něco udělat, zkusit to jinak. Ale jak?
Mám pocit, že na vině jsou částečně i média.
Nebo to alespoň stojí za prověření.
Hlavně zpočátku z toho dělali hroznou senzaci.
A střelcům věnovali přehnanou pozornost.
Přitom bychom měli mluvit o dětech, které nás opustily.
HARTMAN POSLEDNÍCH SEDM LET CHYSTÁ PRO TELEVIZI ESEJ
NA TÉMA PRÁZDNÝCH POKOJŮ DĚTÍ ZABITÝCH PŘI STŘELBĚ NA ŠKOLÁCH.
ZBÝVAJÍ MU TŘI POKOJE.
Slyšíte nás a vidíte?
Můžeme.
- Dobrý den. - Zdravím.
Zdravím, Glorie!
Jak se máte?
- Na to je těžký odpovědět. - Chápu.
Díky za váš čas.
Rád bych přivedl fotografa Loua Boppa
a nechal ho pokoj nafotit v původním stavu.
Aby se v těch fotografiích pokusil zachytit Hallie.
Rádi bychom se o ni podělili.
- Jo. - Zároveň jsme z toho trochu nervózní.
To já taky.
Byla naše sluníčko.
Všechno se točilo kolem ní.
Jsem moc vděčná,
že jste nás oslovili, takže…
Mám pocit, jako by to bylo další znamení.
Moje holčička mi dává různá znamení, takže…
Přijde mi to jako znamení…
- že to tak mělo být… - Dobře.
Chápu.
- Díky. - Děkujeme.
- Brzy na shledanou. - Dobře, díky.
- Tak jo. - Na shledanou.
VŠECHNY PRÁZDNÉ POKOJE
Fotím lidi, akci,
lifestyle snímky.
Ještě nikdy jsem asi nefotil někoho,
kdo už není mezi námi.
Známe se už dlouho.
Na tohle bych kývnul málokomu,
ale Stevovi věřím.
Pojď, Rose. Přichystáme tě do školy a uděláme si fotku.
- Jo. - Tak jo.
Říkáme tomu „ranní fotka“.
Kousek sem. Ještě trochu.
Dělám to…
Super.
…abych zachytil, jak život plyne,
protože nikdy nevíte, co se stane.
Hotovo.
A teď do školy.
- Připravená? - Ahoj.
Ahoj. Mám tě rád.
- Mám tě rád. - Já tebe.
- Měj se tu. - Pojď, Birdie.
- Čau, Georgi. - Čau.
Někteří mí nadřízení ani neví, že tenhle projekt dělám.
Ale musel jsem do toho jít sám.
HALLIE SCRUGGS 9 LET
ZABITA PŘI STŘELBĚ NA COVENANT SCHOOL 27. BŘEZNA 2023
- Dobrý den. - Dobrý den.
- To je Lou. - Ahoj.
Dobrý den. Lou, Chad.
Rád vás poznávám.
Přinesu vám židli.
Musíte v tom vidět nějaký přínos. Pro sebe i pro celou rodinu.
Pomůžou vám nějak ty fotky?
- Záleží mi na tom. - Jo.
Možná asi nejvíc ze všeho.
Nevím,
jaký přínos to pro naši rodinu bude mít.
Spíš přemýšlím, jak by její život mohl pomoct druhým.
To je…
Chceme, aby tu po ní něco zůstalo.
Takže…
Jo.
„Můj první zub. První fotbalový zápas.
První zápas Tennessee.”
Její dílo?
Jo, to vyráběla ona.
- Do školy? - Určitě.
- Byl to školní projekt. - Jo.
PRVNÍ FOTBALOVÝ ZÁPAS MOJE KŘTINY, 1 ROK
MŮJ PRVNÍ ZUB, 5 LET
Je zajímavý, jak funguje paměť.
Z těch třech hodin v pondělí
si pamatuju každou minutu.
A pak ztratím nit.
Vím, že jsem večer šel do jejího pokoje.
Jen jsem si lehl a…
Jo, brečel jsem.
RUCE PRYČ! MAJITELKA: HALLIE
MILOVALI JSME TĚ, JEŠTĚ NEŽ SES NARODILA
Chcete zpátky něco, co už nemůžete mít.
Chtěl jsem ji zase cítit. Chtěl jsem se jí dotknout a…
znovu cítit její zpocené vlasy.
Její postel tomu byla nejblíž.
Takže…
Jejda.
Tak jo.
Občas vejdu dovnitř a prohlížím si
všechny její suvenýry, plyšáky, mušle, co nasbírala, a…
Čichám si k její dece,
pod kterou každou noc spala.
A…
chodíme do toho pokoje brečet.
Jo.
Myslím, že nám ten pokoj pomáhá,
protože kolikrát se stane, že se poddáme smutku.
Výborně, Hallie!
Ten smutek nás s ní spojuje.
Byla fakt…
společenská. A taky to byla…
naše mladší ségra. Takže byla vždycky
tak trochu otravná. Znáte to…
- Jo, zábavná a otravná. - Bylo to s ní fajn.
Byla dost soutěživá, hrnula se i do sportů.
Tak jsme trávili většinu času.
Nehnula se od nás.
- Ukaž. - Růžovej.
Konečně máš vlastní. Můžeš si ho brát všude s sebou.
A vy, kluci, si ho nesmíte půjčovat.
Jo!
Ukážu vám něco vtipnýho. Tehdy žadonila…
- Tohle je nejlepší. - Chtěla tohle.
Chtěla mikinu s kočkama z Amazonu. Jada ji nechtěla kupovat.
- Vymlouvala jste jí to? - Nedala si říct.
- Nosila ji všude. - Nosila ji často.
MOJI TŘI BRÁCHOVÉ
Co chcete, aby lidi o Hallie věděli,
až se na ty fotky podívají?
PRO BRATRY SCRUGGSOVY A HALLIE DO TOHO, VOLS!
Chtěl bych, aby svět věděl, že byla…
Nezvládnu to.
Chtěl bych, aby svět věděl,
že byla fajn holka a skvělá ségra.
Náš další host je korespondent CBS News. Přichází Steve Hartman.
Jsem Steve Hartman ze CBS News.
Steve Hartman našel recept na štěstí.
Jako zpravodaj CBS se Steve nevěnuje politice,
přírodním katastrofám ani válkám.
Zbývá posledních 129.
- Vidíte moje nohy? - Ano.
Pořád fungujou.
A jak.
- U každé tvé reportáže… - Všichni bulíme.
- Ahoj. - Dobrý den!
Dobrý den!
Lidi si mě zaškatulkovali jako reportéra,
co vždycky přináší jen dobré zprávy.
Nechávali si mě na závěr,
abych…
divákům navrátil víru v lidstvo.
Plánovali jsme zakončit týden
další úžasnou reportáží Steva Hartmana.
Ale Steve se hlásí se zamyšlením nad dnešní tragédií.
A moje reportáže
to celé jen zlehčovaly.
Jak chcete mluvit v dobrém o střelbě ve škole?
A ne o jedné, o několika. Ale já to dělal.
Abych lidem na konci týdne připomněl, že stojí za to žít.
Ale už nebudu na střelbách ve školách hledat něco pozitivního.
Už stačilo.
Jsme tu.
JACKIE CAZARES 9 LET
ZABITA PŘI STŘELBĚ NA ZÁKLADNÍ ŠKOLE ROBB ELEMENTARY SCHOOL
24. KVĚTNA 2022
- Dobrý den. - Zdravím.
- Jak je? - Dobře.
- Zdravím. - Pojďte dál.
Děkujeme.
Jo.
Tak můžeme?
Tady šla na tancovačku s tátou.
Jdeme tancovat s tátou.
Určitě se těšíš, co?
Jo!
Už se nemůžeš dočkat?
Jo!
To ráda slyším.
- Kdo tě češe? - Christy.
Bude tě česat i na svatbě?
- Jo! - Jo?
Fakt?
A koho si vezmeš?
Ještě nevíš? Nějakýho fešáka?
Počkat, to je táta?
NAVŽDY V NAŠICH SRDCÍCH JACKLYN CAZARES
Tohle je její pokoj.
Krásná světla.
- Zbožňovala je. - Jo.
Svítí od doby, co je naposledy zapnula. Nezhasli jsme je.
A pak ti plyšáci.
A tihle dva mají nahraný její hlas, viď?
Jo.
To je video, jak je venku se psem.
Tohle video je…
Je to jedno z posledních videí s jejíma dvěma psy,
co jsme stihli natočit před 24. květnem.
- Chtěla být veterinářka? - Jo.
Milovala svá zvířata tak moc,
že bylo jasné, že jim jednou bude pomáhat.
Snila o tom, že bude veterinářkou.
Ten pokoj
hrál v jejím životě velkou roli.
Bylo to její útočiště.
JACKIIN POKOJÍČEK
Chodím tam každý den.
Proto je ta židle hned vedle postele.
Uklidňuje mě tam sedět
a povídat si s ní.
HRDINKA EVA MIRELES
VŠECHNO NEJLEPŠÍ
- Ahoj. - Ahoj.
Jak se máš?
Co jsi dneska dělala?
Byla jsem plavat.
A…
odvezli jsme Birdieho do salonu a pak jsem uběhla tři kilometry.
- Uběhlas tři kilometry? - A pak…
Jo.
- A… - A pak…
A pak jsme zajeli k Leanně.
Birdie, to je táta.
Mám vás moc rád.
- Já tebe taky. - Stýská se mi.
Víc, než si umíš představit.
Zatím.
- Zatím. - Zatím.
- Mějte se. - Ahoj.
VZPOMÍNÁNÍ, MODLENÍ. VÍC ZBRANÍ, MÍŇ ZBRANÍ, KRČENÍ RAMENY.
KUCHYŇSKÝ STŮL, J „JAKO BY SVĚT UŽ ZAPOMNĚL“
Vyučování bylo zrušeno a do Perry v Iowě vyrazili psychologové.
Stalo se tak den poté, co zemřel žák šesté třídy
a dalších sedm lidí bylo zraněno při střelbě ve škole…
Než jsem s tím projektem začal,
byl jsem po každé další střelbě víc a víc otupělý.
A myslím, že celá Amerika
na tom byla stejně.
Ale když slyším o další střelbě dnes, vím, že někde čeká další prázdný pokoj.
Představím si, že v něm stojím.
A zachvátí mě ještě větší žal než předtím.
Vlasy na kartáči,
víčko od zubní pasty…
gumičky na klice.
Je to neskutečný.
Co?
Už jenom to, že o tom tady spolu mluvíme.
Prostě…
Že to vůbec děláme.
GRACIE MUEHLBERGER 15 LET
Dobrý den, těší mě.
- Rád vás poznávám. - Bryan.
- Ahoj. - Dobrý den. Těší mě.
- Taky. - Díky za pozvání.
Není zač.
Byla s ní děsná zábava.
Čau, holka! Dneska je krásně!
Kdykoli projdu kolem jejího pokoje, vidím ji tam.
Vždycky skákala z postele salta.
Pořád slyším, jak se nahlas směje.
Koledu, nebo něco provedu!
Její pokoj byl jako jeviště. Chodívali jsme tam na vystoupení.
Rozdávala nám pozvánky, abychom věděli, kdy to bude.
Nachystala tam židle a my ji sledovali.
V tom pokoji
prožila celý první a druhý stupeň a ještě 15 týdnů střední.
Byla to její soukromá svatyně,
kde byla sama sebou.
Čtvrteční ráno bylo zalité sluncem.
Chystala se, že si koupí lístek na svůj první školní ples.
A v pátek si měla jít sehnat šaty.
Ale nic z toho už bohužel nestihla.
Tohle si tu připravila.
Tohle si chtěla vzít v pátek?
Chtěla jít buď v tomhle, nebo v tomhle.
- Měla dvě varianty. - A tyhle šaty.
Takže…
Dělávala to často, že si nachystala oblečení?
Jo. Od pondělí do pátku.
- Jo. - Jo.
Tuhle krabičku měla od nás.
Když jsme ji otevřeli, našli jsme v ní tyhle dopisy.
Byly to zápisky adresovaný jejímu budoucímu já.
Ty jo.
„První den na střední.
Ahoj, mé budoucí já.
Ty kráso! Jsem na střední!
Na tenhle den jsem čekala celou věčnost.
Neměj trému. Určitě poznáš lidi, s kterými budeš celý život…
kámošit, ale třeba se i nenávidět.
Ale nemysli na negativní věci.
Zvládneš to. Bav se s lidma, který máš ráda.
A na ostatní se vykašli. Haha.
A vezmi si něco, co ti sluší.
Mám tě ráda. Držím palce. Gracie z minulosti.“
Chodíte tam často?
Jo, dost.
Každý den.
Vážně?
Každý den jí jdu popřát dobré ráno a večer jí dávám dobrou noc.
STŘEDNÍ ŠKOLA SAUGUS SANTA CLARITA, CA
- Takže… - Pořád.
- Dodnes.
Jo.
Čau!
Až jednou ten pokoj nebude,
přijdete i o ni?
Dá se říct, že dokud tu ten pokoj bude, bude tu i ona.
Tak jo, takhle to vypadá.
Moc mi to sluší.
PRVNÍ DEN NA STŘEDNÍ!
Můj nadřízený už o tom příběhu ví
a souhlasil, že ho odvysílá.
Ale uvidí ho, až bude kompletně hotový.
Uvidíme, co bude dál.
Ty jo.
Mám dělat…?
Ne?
Lepší, ne?
Rád bych, aby ten projekt
lidem připomněl,
že to byly naše děti.
Byly to vaše děti.
Mohly to být vaše děti.
Rose, můžeme?
Jo.
Vydrž.
Nechce se mu. Dobrý.
Každá rodina dostane fotoknihu. Je to nedílnou součástí mého projektu.
Jinak bych měl pocit, že jsem si od nich jenom bral.
Nafotili jsme je, připravili je o čas.
Takhle jim můžeme dát na oplátku něco hmatatelného.
Jde o to, abych nemusel moc mluvit.
Chci lidem hlavně ukázat ty fotky.
Ty vydají za tisíc slov.
Kéž by šlo nějak přepravit všechny Američany
aspoň na pár minut do jednoho z těch pokojů.
Byli bychom jiná Amerika.
Steve Hartman začne dnešní ráno
na trochu jinou, tíživou notu.
NA PAMÁTKU VŠECH STUDENTŮ ZABITÝCH PŘI STŘELBÁCH VE ŠKOLÁCH OD COLUMBINE.
VŠECHNY PRÁZDNÉ POKOJE
Překlad titulků: Anna Farrow