Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Kerran, kun olin 13-vuotias ja vietin viikonlopun isovanhempieni luona,
lukittauduin vessaan ja masturboin villisti, kuten muutkin 13-vuotiaat.
Yhtäkkiä tunsin halua hieroa peniksen päätä -
pöytätason alapintaa vasten.
Yläpinta oli sileä, ja oletin, että alapintakin oli.
Kunnes huomasin, että se oli hiomatonta puuta, ja sain tikkuja terskaani.
En voinut kertoa isovanhemmilleni. Mieluummin kuolisin.
Etsin pinsetit jostain ja lukitsin itseni taas vessaan.
Sitten poistin varovasti kaikki tikut peniksestäni,
käärin verta vuotavan peniksen vessapaperiin ja menin nukkumaan.
Tähän mennessä se on tainnut olla suurin tekemäni virhe
Paksusuolen tähystyksen skippaaminen 50-vuotiaana oli sitäkin isompi virhe.
Pelkkää roskaa.
Kun kerroin äidilleni suolistosyövästä, hän sanoi: "Senkin idiootti.
Se on helposti estettävissä. Pitää vain käydä tähystyksessä."
Voin parantua, mutta jos en, hän on oikeassa. Olen yksi iso idiootti.
Käyn kaiken läpi. Täällä voi olla jotain tavaraa, jolla on tunnearvoa -
ja jonka joku muu voisi haluta, kun minua ei enää ole.
Vessapaperia. Maxell-kasetteja.
André on nerokkain idiootti, jonka olette koskaan tavanneet.
Hänen aivonsa toimivat eri tavalla kuin muiden tuntemieni ihmisten.
Tuntuu kuin minulla olisi Kim Kardashianin housut täällä.
Miten hauskaa. Tämä on mahtavaa.
Aloin ostaa hasista ja laittaa sitä tänne.
Ideana oli, että jos tulee valtava maanjäristys,
käyttäisin sitä valuuttana. Siellä on myös pieni piippu.
André on aina pitänyt oudoista faktoista ja erikoisuuksista.
Nämä voisivat olla hänen housunsa.
"Kim Kardashian. Olen iloinen, että voitit yhden vaatekappaleistani huutokaupasta.
Rahat menevät kirkolle. Kiitos." Siinä on Kim Kardashianin allekirjoitus.
Ideana oli kaapia hänen DNA:nsa pois, koska kangas ei kestä pesua.
Hänet voisi kloonata sen avulla jonain päivänä.
Et koskaan tiedä, mitä hän keksii. Hän voi siteerata Nietzscheä.
Hyvännäköiset tytöt keräävät koiranpaskaa.
Se on joko normaalia tai helvetin outoa.
Andrén suurin paradoksi oli Janice.
Eräänä päivänä olimme juoneet baarissa pari tuntia.
Janice sanoi Johnnylle: "Olen kanadalainen ja tarvitsen oleskeluluvan.
Mennäänkö naimisiin?"
Se oli opintojen viimeinen vuosi. Viisumi oli vanhenemassa ja minut karkotettaisiin.
Keksin, että voisin mennä Johnny D:n kanssa naimisiin.
Hän ei ollut kiinnostunut naisista, joten se olisi helppoa.
Hän ei halunnut, mutta minä ilmoittauduin vapaaehtoiseksi.
Olin hämmästynyt.
Hän kysyi, että olenko täysin varma. Seksi ei kuuluisi mukaan pakettiin.
Jos menisimme naimisiin, voisin muuttaa hänen luokseen baarin yläkertaan.
Suostuin mielelläni, koska luulin, että kyypparin puoliso juo ilmaiseksi.
Andrélle se oli kuin astuisi ihmemaahan.
Hän lupasi minulle matkan Meksikoon. -Se oli maksu avioliitosta.
Avioliiton piti kestää kaksi vuotta.
Ostin vanhan käytetyn hääpuvun -
30 dollarilla ja tein siitä sopivan narun avulla.
Andrélla oli harmaansininen smokki. Hänen veljensäkin pääsi paikalle.
Teimme välilaskun matkalla New Yorkista San Franciscoon.
Sanoin, että hienoa, menen naimisiin sinä iltana, tule häihin!
En tiennyt, oliko hän tosissaan. Andrésta ei koskaan tiennyt.
Olin kiinnostunut yhdestä työkaverista ja Andrén tyttöystävä oli häissä.
Tyttöystäväni otti sen raskaasti ja vietti yön yksin kännissä puistossa.
Jotkut arvelivat, että viisumin saaminen vaatii muutakin kuin avioliiton. Minä en.
En tiennyt naisesta yhtään mitään.
Jos hän menee naimisiin vitsinä, mitä sanon vanhemmillemme?
Noudatan aina sääntöjä, joten pelkäsin karkotusta tai kiinnijäämistä.
Vaadin, että tutustumme toisiimme nopeasti ja hyvin.
Valvoimme pikkutunneille ja puhuimme menneisyydestämme ja lapsuudestamme.
Kyselimme kaikkea. "Kummalla puolella nukut? Minkä värinen hammasharjasi on?"
Mistä maidosta pidät? -Mitä teit lapsena kesäisin?
Kuka oli opettajasi neljännellä luokalla? -Milloin opit sitomaan kengännauhat?
Se oli turhan yksityiskohtaista.
Luulimme, että viranomaisten haastattelu olisi kuin television kilpailu.
Olen Gary Kroger. Etsin parasta juuri naimisiin mennyttä paria.
Löysin heidät. Toivottakaa tervetulleiksi Janice ja André Ricciardi!
Tervetuloa. Onnea matkaan.
Jos voisin olla julkkis, haluaisin olla...
Ozzy Osbourne. -Michael Jacksonin simpanssi Bubbles.
Tiesin sen!
Huijaaminen ei ollut mahdollista. Keskustelimme siitä, miten -
voisimme maksimoida voittomahdollisuutemme.
Keksimme tavan huijata: valitse aina ilmiselvä oikea vastaus.
Hän on salaa rakastunut Stephen Kingiin. -Minun vaimoni!
Oikein! -Haluaisin halata sinua siitä hyvästä.
Jos vastaus ei ole ilmiselvä, valitse kiva vastaus.
50 pistettä. Syntynyt täydelliseksi, vai vaatiiko se työtä?
Syntynyt täydelliseksi!
Jos kivaa ei ole, valitse aakkosissa ensimmäinen.
Pepperoni vai sienet? -Pepperoni.
Saimme enemmän ja enemmän pisteitä.
Tarkka rahan kanssa vai ei. -Tarkka.
André. -En ole yhtään tarkka!
Syö mieluiten ulkona. Spontaania seksiä.
Karibian-matkasta pelataan. Tarvitseeko hän ohjeita sängyssä?
André, älä sano mitään. Teillä on 230 pistettä.
Jos vastaat oikein, lähdette Karibialle.
Ei ohjeita! -Oikein!
Sillä strategialla voitimme matkan Sonestaan, Anguilaan.
Jouduimme maksamaan siitä veroa!
André soitti pari viikkoa myöhemmin ja sanoi: "Minulla on ongelma."
"Panin vaimoani." Kysyin: "Anteeksi kuinka?"
Hän kertoi, että sen piti olla kulissia ja he ovat harrastaneet seksiä.
He ovat virallisesti naimisissa ja nyt he ovat harrastaneet seksiä.
Hän ei enää ollut varma, mikä heidän suhteensa luonne oli.
Olimme todella ylpeitä itsestämme. Olimme tosi hyvä tiimi.
Sitten menimme viranomaishaastatteluun, ja haastattelija oli todellinen kusipää.
Ei mitään huumorintajua. Hän halusi todisteita arjestamme.
Ostimme auton ja vakuutuksen. Asumme yhdessä.
Kerroimme olleemme televisiossa.
Hän sulki kansion ja sanoi:
"Jos voititte sen, teiltä on jo kysytty kaikki mahdollinen. Onnea."
Silloin tiesimme, että olimme onnistuneet. Kaikki sujuisi hyvin.
Nyt tietenkin myönnän kaiken.
Olimme rakastuneita ja harrastimme seksiä. Jätimme muut suhteet.
Mietimme, että tuskin lapsen saaminen on vaikeampaa kuin kilpailun voittaminen.
Olen aina kutsunut isääni Andréksi. Olen aina käyttänyt hänen etunimeään.
Olen aina kutsunut isääni Andréksi. Olen tehnyt niin pienestä pitäen.
Isäni on todella ainutlaatuinen, joten suhteemme on ainutlaatuinen.
Ystävieni vanhemmat yllättyvät tavatessaan hänet.
Hän kertoo hulluja vitsejä ja kiroilee paljon.
Isäni näyttää pummilta.
Hänellä oli pitkät ja tuuheat hiukset. Se oli hänen juttunsa.
Sellainen hän on.
Läheisyys on meille erilaista kuin muille isille ja tyttärille.
Emme halaa tai koske toisiamme. Emme ole sellainen perhe.
Hän haluaa älyllisen suhteen heidän kanssaan.
Hän haluaa puhua ottomaaneista, salaliittoteorioista ja kirjoista.
Olin ollut leikkauksessa ja minun piti pysyä sängyssä.
Isäni luki minulle Helter Skelter -kirjan, joka kertoo Manson-murhista.
Hoitajat kuulivat, miten hän luki sitä tyttärelleen sairaalassa.
Se kuvaa suhdettamme täydellisesti.
Se oli tärkeä hetki minulle.
Jos kuvailisin häntä yhdellä sanalla, valitsisin sanan hullu.
André olisi voinut tehdä miljoonia asioita luovuudellaan,
mutta hän päätyi mainosalalle.
Sano hitsi, pahus ja vitsi, älä helvetti, paska ja hitto.
Hänen ideoidensa takia yhtiöitä haastettiin oikeuteen.
Miten menee?
Matkalla ollaan. -Nyt pidetään hauskaa!
Amber Dewick haastaa Toyotan oikeuteen vainoamisesta.
Häntä jaksoi, koska hän oli niin lahjakas.
Meillä oli valtava projekti 20th Century Foxille.
Teimme mainosta Apinoiden planeetalle.
Ideana oli, että apinoista tulee fiksumpia.
Niistä tulee fiksumpia, ja evoluutio...
André puhui vaikka mitä, ja Foxin johtaja lopulta osti sen idean.
Elämässä ehtii tulla todella hyväksi vain parissa asiassa.
Pitää varoa, missä on hyvä.
Päätin olla hyvä mainosalalla. Mikä hitto minua vaivaa? Hukkaan heitetty elämä.
Mainonta ei tunnu tärkeältä, kun saa syöpädiagnoosin.
Hei, kaikki. Olemme keittiössäni.
Ensimmäiseen tähystykseeni on aikaa noin 18 tuntia.
En unohda sitä koskaan. Paksusuolen tähystys oli Katie Couricin ohjelmassa.
Hänen miehensä oli kuollut paksusuolen syöpään.
Luulin, että minulle kävisi samoin.
Vitsailin hoitajille ja lääkäreille. Teen niin, kun olen hermostunut.
Sanoin: "Olen narkomaani, antakaa tupla-annos."
Annoin sinulle jo riittävästi.
Hän oli lääkittynä ja hieman sekava.
Potilas nukutetaan noin 15 minuutiksi.
He työntävät kameran perseeseesi ja tarkistavat, onko siellä mitään.
Minulle tehtiin sama toimenpide.
Täysin puhdas, ei mitään epätavallista. -Ei se niin paha ollut.
Minun kohdallani se ei ollut iloinen tapahtuma täynnä naurua,
kuten Katie Couricin televisio-ohjelmassa.
Kun aloin herätä, ympärilläni tapahtui kaikenlaista.
Se kesti yli 45 minuuttia, ja se oli pisin tähystys yhdelle työntekijöistä.
Ajattelin, että se voi olla hyvä tai huono asia. Olin heräämässä.
Aloin tajuta, että jokin oli vialla. Lääkäri tuli luokseni ja sanoi:
"André, olen pahoillani, mutta emme voineet tehdä tähystystä."
Kasvain oli niin iso, ettei sinne mahtunut kameraa.
Kysyin, että mitä se tarkoittaa. Hän sanoi, että se näyttää syövältä.
Hän oli tatuoinut sen. En tiedä miksi, mutta niin kai tehdään.
Hän otti koepalan ja kuulen tuloksista parin päivän päästä.
He eivät ottaneet koepalaa. Miten he kehtasivat puhua syövästä?
He eivät vahvistaneet mitään. Se ei voinut olla totta.
Sain puhelun parin päivän päästä ja näin, että lääkäri soittaa.
En tiedä hänen nimeään, koska tallensin numeron nimellä Peppulääkäri.
Missä vaiheessa se on? Mitä se tarkoittaa?
Se on vaihe neljä. -Voi paska.
Kun se on levinnyt eri puolille kehoa, sitä ei voi poistaa leikkauksella.
Kävelin huoneeseen ja odotin hänen sanovan, että se on polyyppi.
Tai että se on jotain pientä ja varhaisessa vaiheessa.
Hän sanoi, että se on vaiheen neljä syöpä.
Hänen kasvonsa olivat harmaat.
Hän oli varmaan shokissa.
Hän taisi olla shokissa pitkään.
On kiehtovaa, että teen kuolemaa. Haluan dokumentoida sen ja oppia siitä.
Yksi tapa käsitellä asiaa on suhtautua siihen pakkomielteisesti.
Elokuvan avulla en joudu keskittymään sen tuomaan ahdistukseen.
103, otto seitsemän.
Luulen, että André tekee tämän elokuvan, koska -
André haluaa tehdä kaiken omalla tavallaan, myös kuoleman. Tämä on André.
Andrén haastattelu, otto yksi.
Jos joku sanoisi: "Minulla on syöpä ja haluan tehdä dokumentin kuolemastani",
en tiedä, miltä minusta tuntuisi. Sitä haluaa toteuttaa heidän toiveensa,
Mutta siitä tulisi myös henkilökohtaista ja kamalaa.
Sellaista ei halua näyttää muille. Mutta minä olen mukana. En välitä paskaakaan.
Jos haluatte kuvia paksusuolestani, saatte kuvia paksusuolestani.
André innostuu siitä.
Aioin työntää kieleni sinne, mutta en tehnyt sitä.
Hän ei välitä paskaakaan, mitä on tavattu tehdä.
Mikä olisikaan parempi tapa viettää viimeiset päivät tällä planeetalla?
KAHDEKSAN VIIKKOA DIAGNOOSIN JÄLKEEN
Olin eilen sairaalassa kuuden tunnin kemoterapiassa.
Sen voi välttää helposti käymällä tähystyksessä.
Kuten näette, olen ilman paitaa, enkä vain esitelläkseni kaunista kehoani,
vaan näyttääkseni, että minulle annetaan kemoterapiaa vielä 24 tunnin ajan.
Minulla on myös tämä kemoterapiapallo.
Se tyhjenee hitaasti 24 tunnin aikana.
Kun tippa vaihdetaan, heillä on suojavarusteet, maski ja hanskat.
On ironista, ettei sitä saa päästää iholle,
mutta sitä laitetaan suoraan suoneen sydämen lähelle,
josta sitä pumpataan eri puolille kehoani. Kai siihen tottuu.
Kuoleminen on yllättävän tylsää.
Tämä on kuin lomalla olisi.
Kuulostaa oudolta miettiä, että voi luoja, minulla on tappava sairaus.
Minulla on sairaus, joka todennäköisesti tappaa minut viidessä vuodessa.
Osa minusta ajattelee, että maailman pitäisi pysähtyä.
Että oloni pitäisi olla erilainen ja että kaikessa pitäisi olla kyse kuolemastani.
Niin ei ole käynyt. Tyhjennän yhä tiskikoneen aamuisin.
Istun yhä samassa paikassa ja katson samoja pirun nettisivuja.
Minua kiehtoo se, miten banaalia kuoleminen on.
Se tuntuu jo rutiinilta, kun diagnoosista on 8 - 10 viikkoa.
André on yllättävän positiivinen, mitä kukaan meistä ei olisi uskonut.
Vaimoni sanoi eilen illalla, että se on surullista. Ei se välttämättä ole.
Minusta tämä ei näytä ällöttävältä kasalta kemoterapiahiuksia.
Minusta se näyttää söpöltä hahmolta, jolla on hassut silmät.
Luon pieniä olentoja, jotka asuvat luonani.
Mikään ei ole vakavampaa kuin kuolla syöpään.
On vaikea kuvitella vakavampaa ja kamalampaa aihetta.
Silti André nauraa, vitsailee, kiusoittelee ja pitää hauskaa.
Hän on erittäin tuskallisessa tilanteessa -
ja käyttää paljon huumoria.
Se ei ole maailmanloppu. Kiellänkö minä asian? En usko.
Mene vain. Olet vapaa.
Suvussani ei ole ollut syöpää. Olen miettinyt, mikä sen aiheutti.
Miten sain syövän? Ensimmäinen teoria.
Söin rotanmyrkkyä Tompkins Square Parkissa 90-luvun alussa.
Poltin tupakkaa 22 vuotta. Salami. Sain sen äidiltäni.
Kahdeksan ikäisenä hän juoksi ystävineen DDT:tä ruiskuttavien rekkojen perässä.
Äitini kaikki munasolut, myös se, josta minut hedelmöitettiin,
olivat äitini elimistössä, kun hän oli kahdeksanvuotias tyttö.
Kiitos kaikesta, äiti.
Saisinko kaksi juustolla? -Minulle pepperoni.
Minä tarjoan. Minä tarjoan. Tarjoan sinulle aina pizzan, Lee.
Jopa kuolemani jälkeen. -Kiitos. Miten aiot tehdä sen?
En tiedä. On keksittävä jotain. Aikaa ei ole hukattavaksi.
André ja minä emme ole mikään perinteinen pari.
André on sielunkumppanini.
Olemme kuin isoveli ja pikkuveli.
Lee on isoveljen perikuva, ja minä olen pikkuveljen perikuva.
Muutama vuosi sitten, kun olin itse menossa tähystykseen
pyysin hänet mukaani, että menisimme pariskuntana.
Ensin luulin, että hän tarvitsee jonkun, koska häntä pelottaa.
Että hän haluaa minut mukaan, jotta se olisi hänelle helpompaa.
Lupasin antaa hänelle kyydin ja auttaa missä vain tarvitaan.
Hän tarkoitti, että minunkin pitäisi mennä tähystykseen.
Menisimme yhdessä, kuin kylpylään. Tekisimme se pariskuntana.
Tankkaisimme yhdessä nesteitä ja tyhjentäisimme suolemme.
Olin varma, että André jos kuka suostuisi siihen kanssani.
En mene paksusuolen tähystykseen ystäväni kanssa. Se on liian outoa.
Kun kerroin vaimolleni, että Lee halusi mennä yhdessä tähystykseen,
vaimoni taisi ihmetellä ja kutsua sitä hullun hommaksi.
Luulin automaattisesti, että hän menee jonkun toisen kanssa.
Miksi hän jättäisi sen väliin? Hänellä täytyi olla tähystys jo varattuna.
Se kuului tehdä siinä iässä.
Melkein päivälleen vuotta myöhemmin -
minulla diagnosoitiin neljännen asteen syöpä ja etäpesäkkeitä maksassa.
Koska André ei tullut mukaani tähystykseen, hän sai syövän.
Jos olisin mennyt vuotta aiemmin, syöpä olisi voinut olla helposti hoidettavissa.
En ole siitä vihainen. "Ei poliiseja, ei lääkäreitä", hän tapasi aina sanoa.
Se olisi voitu välttää, tai se olisi voitu huomata ajoissa.
Olin yhtä tietämätön kuin hänkin. Kyse ei ollut kymmenestä vuodesta.
Kymmenen kuukautta aiemmin olisi riittänyt. Sitä ei osattu epäillä.
Itse en olisi mennyt. Olemme saman ikäisiä.
Hän antaa urhean vaikutelman eikä aseta terveyttään etusijalle.
Pitkä vastaus on, että jos joku kuolee nuorena, niin se joku on André.
On hänen tapaistaan sanoa, että hänen kuuluukin kuolla nuorena.
Andrélla oli vuosien ajan monimutkainen suhde huumeisiin ja alkoholiin.
Joskus join itseni tajuttomaksi. Olen käyttänyt kokaiinia viidesti tai kuudesti.
Olen käyttänyt happoa 100 tai 150 kertaa.
Olen käyttänyt sieniä pari kertaa vuodessa.
Hän ei käyttänyt kokaiinia tai muita kovia huumeita.
Vedin heroiinia nenään ja käytin metamfetamiinia jonkun verran.
Ekstaasia. Tietysti.
Mutta ei mitään sen vakavampaa.
Ei mitään metamfetamiinia tai heroiinia vakavampaa.
André ei koskaan pitänyt itsestään hyvää huolta.
Hän poltti paljon. Hän taisi käyttää tupakkaa myös huulen alla.
Hän joi paljon.
Luulen, että hän riiteli lääkärinsä kanssa. Lääkäri neuvoi -
Andréa pitämään parempaa huolta itsestään.
Lopetin juomisen kolme vuotta ennen syöpää.
Heräsin viideltä aamulla ja vedin niin paljon pilveä kuin pystyin.
Sitten ajoin kuntopyörää 45 minuuttia.
Laihduin ja pääsin kuntoon. Luulin olevani elämäni kunnossa.
Ja noin kerran viikossa perseestäni tuli verta.
Luulin, että minulla oli peräpukamia.
Oletin, että minulla oli taas peräpukama.
Minulla oli Zoom-tapaaminen uuden lääkärin kanssa.
He eivät voineet tehdä tarkastusta Zoomissa.
Minua ei pyydetty näyttämään persettäni, vaikka olin valmistautunut siihen.
Hän kuvaili oireita ja lääkäri sanoi:
"Kuulostaa kuntopyörän aiheuttamalta peräpukamalta."
Minulle määrättiin voidetta.
Kävi ilmi, että en ollutkaan huippukunnossa. Minulla oli syöpä.
OSTA KAKSI, MAKSA YKSI
LUOMU
Kun hän sai diagnoosin, valmistauduimme.
Luin heti kaikki mahdolliset ruokavalio-ohjeet.
Ostin proteiinijuomia ja syöpäaiheisia keittokirjoja.
Äitini on hoivaaja. Isäni ei olisi ollut yhtä urhea ja sinnikäs,
jos äiti ei olisi ollut auttamassa häntä.
Hän kestää kemoterapiaa hyvin ja on välttänyt pahimmat sivuvaikutukset.
Olin täysin valmis kemoterapiaan,
koska minulla oli 35 vuoden kokemus krapulan kärsimisestä.
Henkinen puoli on samanlainen. Tuntuu paskalta ja siltä, että kuolen.
Minun on unohdettava se, pidettävä suuni kiinni ja keskityttävä tekemiseen.
Ne, jotka eivät ole juoneet runsaasti alkoholia monen vuoden ajan -
ja kokeneet krapulaa, se on luultavasti haastavampaa.
Hän näyttää edelleen hyvältä kemoterapiasta huolimatta.
Hän ei näytä niin laihalta kuin odotin.
Syövän kanssa menee hyvin. Se kutistuu.
Kemoterapia tehoaa siihen edelleen.
Olen saanut lisää painoa, mikä on hyvä.
Voi olla, että olen lihonut vähän liikaa, ja täytyy ryhtyä vahtimaan syömisiäni.
Hiustenlähtö on minulle vaikeampaa. Kaikki niskahiukset irtosivat.
Edestä katsottuna näyttää siltä, kuin hiukset olisivat kiinni.
Mutta hiuksia ei ole. En usko, että se välittää siitä.
André on muuttunut diagnoosin jälkeen. Luulin, että hänestä tulisi vihainen.
Syöpä-André on todella kiltti.
Se voi osittain johtua siitä, että hän syö niin paljon ruohoa.
Olemme alkaneet viettää enemmän aikaa yhdessä.
Kävin ennen itsekseni kävelylenkillä.
Nyt kävelemme yhdessä rannalle tai järvelle joka päivä.
Joskus puhumme muustakin kuin syövästä.
Kuka teistä on kaunein ankka? Paahdettu vaahtokarkkiko? Haista paska.
Älä viitsi.
Osittain se johtuu siitä, että hän arvostaa omaa elämäänsä,
meitä ja ystäviään aiempaa enemmän.
Osittain se johtuu myös siitä, että se on Ricciardin perheen tapa.
Hän saattaa näyttää haavoittuvalta puhuessaan kemoterapiasta,
hän silti pitää sisällään kaikkein herkimmät asiat.
On paljon yksityiskohtia, joista emme puhu.
Hän ei halua puhua kivusta ja pelosta.
Se on vaikeaa äidille, luultavasti vaikeampaa kuin muulle perheelle.
Me emme juuri puhu siitä, miltä meistä tuntuu.
Vanhempani eivät kerro minulle ja siskolleni kaikkea.
En edes halua tietää aivan kaikkea.
Emme juurikaan puhu tunteistamme,
mutta olemme innoissamme hänen vahvuudestaan ja sitkeydestään.
On vaikea päättää, paljonko kerromme tytöille,
koska haluamme olla rehellisiä, mutta emme halua kuormittaa heitä.
Olen huomannut, että olen hyvä yllättävässä kriisitilanteessa.
On vaikeampaa miettiä, miten käyttäytyä pitkällä aikavälillä.
En voi vain rynnätä paikalle ja korjata kaikkea.
Minun on vaikea hahmottaa oma roolini.
Valvon kahteen ja luen -
muiden suolistosyövästä selviytyneiden tarinoita.
Haluan uskoa, että hän selviää.
Ehkä me molemmat kiellämme totuuden, mutta kutsumme sitä toiveikkuudeksi.
Kun André kertoi diagnoosistaan, pariin päivään en uskaltanut soittaa.
Tapahtui jotain tai näin jotain hauskaa,
josta normaalisti puhuisimme, mutta olin varautunut pari päivää.
Se jäi vaivaamaan minua. Miksi kohtelen häntä eri tavalla?
Kuolema on aina tehnyt ihmisistä vaivaantuneita.
Olemme tietoisia kuolevaisuudestamme, emmekä tiedä, mitä kuoleman jälkeen on.
Se on tabu.
Ystävinä olemme aina selvinneet eteenpäin -
löytämällä huumoria huonoistakin tilanteista.
Alusta asti päätimme, ettemme muuta tapaa, jolla puhumme toisillemme.
Sen jälkeen meidän ei tarvinnut muuttaa ystävyyttämme.
Haluatko toivoa jotain? Keksitkö mitään?
En tiedä.
En tiedä. Mitäköhän... -En keksi mitään.
Säilytämme saman epäkunnioituksen, jolla suhtaudun kaikkeen muuhun.
Miksi pitäisi ryhtyä vakavaksi, vaikka teen kuolemaa? Paskat.
Miten se hassu syöpä voi? -Ihan hyvin. En minä tiedä.
Hän ei ryve itsesäälissä. Pidämme sen kustannuksella hauskaa.
Se kuulostaa varmasti hullulta, mutta se on tyypillistä Andrélta.
Hei, lapset! Haluatteko kuvan persesyövän kanssa?
Persesyöpä riisuu naamionsa, ja se onkin vain ihminen. Lapset pelästyvät.
Isäni on vitsaillut koko ikänsä siitä, että hänet pitää säilyttää.
Kryogeeninen jäädytys ja pään jäädytys.
Ruumis jäädytetään, jotta se säilyy. Se parannetaan ja herätetään henkiin.
Seuraava päätös on,
haluanko jäädyttää koko kehon vai vain pään, eikö niin?
Ei, jäädytämme vain kokonaisia ruumiita. -Se helpottaa asioita.
Tulostin geenistöni.
Tulostin sen, jotta voin hankkia tekijänoikeudet ja omistaa sen.
Halusin myös, että siitä on paperikappale.
Joku voi tulevaisuudessa kloonata minut tai luoda uuden minän.
Hän saa paljon ideoita joka päivä. Useimmat ovat vain hulluja André-ideoita.
Joistakin tulee todellisia asioita, joita muut ovat tehneet.
André on enemmän Aristoteles kuin Platon. Hän haluaa tietää kaiken.
Hän löytää tietoa verkosta paremmin kuin kukaan, jonka olen koskaan tavannut.
Elämme internetin aikakautta,
ja hän osaa taikoa esiin outoa tietoa lähes mistä tahansa.
Kuolinhuudoille on oma verkkosivusto.
Osoite taitaa olla deathyells.com.
En tiennyt, oliko se vitsi, mutta minulle se oli uutta.
Viimeisiä sanoja kannattaisi harjoitella. Se oli täysin uusi näkökulma.
Hullu tai ei, se vaikutti sopivalta, koska olen kuolemansairas.
Niinpä soitin Leelle ja yritin matkalla keksiä hauskoja viimeisiä sanoja.
Kyse on viimeisistä sanoistani, mutta minulla ei ole ideoita.
Appiukkoni sanoi: "Olen niin väsynyt." Olimme kaikki paikalla.
Sen hän sanoi viimeiseksi. -Hän valitti.
Oletko Ryan? Hauska tavata. -Tervetuloa toimistooni.
Kuolinhuutosi on tärkein ääni, jonka päästät maan päällä.
Se on viimeinen kerta, kun Maa kuulee äänesi. Lyhyt ja ytimekäs on hyvä.
Sen pitää tulla sydämestä, ja myös koskettaa mahdollista yleisöä.
Olen kuullut, että kuolet vasta sitten, kun kukaan ei enää sano nimeäsi.
Että ihminen kuolee vasta, kun hänet unohdetaan.
Hyvällä kuolinhuudolla elämästä voi mahdollisesti tehdä loputtoman.
Tavoite on inspiroida läsnä olevia ja tervehtiä rajan takana olevia.
Miksi heitä inspiroidaan? -Jotta he tuntevat.
Jotta he voivat tuntea voiman, sen sijaan että vaivaantuisivat siitä.
Kuolinhuuto. Selvä.
Paikka on tässä. Kun kuulee kaiun, tietää, onko se sopiva vai ei.
Totta hitossa!
Ei. Hengitä syvään, sulje silmäsi ja sano ensimmäinen mieleen tuleva asia.
Hei sitten, paskiaiset!
Hyvä. -Se tuntui aika hyvältä.
Tulkaa hakemaan, avaruusoliot! -Nyt tämä menee oudoksi.
Harjoitelkaa vuoristoradassa tai moottoritiellä.
Jos joku kokee viime hetkensä jäätyään auton alle, hän voi sanoa...
Se voi tapahtua äkisti kadulla tai jäätelökioskilla. Siksi pitää harjoitella.
Jos haluaa kuollessa sanoa jotain vahvaa ja voimakasta.
Ampu tulee! -Täältä pesee, Jumala!
Kyllä. Kyllä.
Se oli aika hyvä. Saatat kuolla tähän.
Maistan verta kurkussa.
Valmis. -Onko hyvä?
Mainitsit yhden idean pari viikkoa sitten.
Kuvitelkaa mielessänne ison tuotannon -
käsikirjoittamaton visailuohjelma.
Kuten The Voice, mutta tämän ohjelman nimi on -
Kuka haluaa tappaa minut? Ideana on tuoda viisi tai kuusi ihmistä,
joilla on perusteltu syy tappaa minut.
Ehkä entinen tyttöystävä, joka vihaa minua.
Kokki, joka haluaa kokata ihmislihaa.
Joku haluaa käyttää minua lääketieteellisessä kokeessa.
Tai räjäyttää minut.
Laittaa minut stadionille ja katsoa, kauanko jaksan taistella leijonien kanssa.
Amerikka saa äänestää, ja voittaja saa tappaa minut.
Olisi parempi, jos joku tappaisi minut,
Amatööritaikuri, aloitteleva sarjamurhaaja tai entinen tyttöystävä.
Se tuntuu houkuttelevammalta kuin syöpä, mutta ehkä se ei ole totta.
Luulen, että sinulla on...
Sinulla on kyky löytää hauskuus kaikesta.
Tavoite on antaa tilaa sille,
että useita eri tunteita voi olla läsnä samanaikaisesti.
Sekä traagisilla, kauniilla että koomisilla asioilla on oltava tilaa.
Ehkä saat tilaisuuden tutkia surua enemmän.
On kaunista, hauskaa, järkyttävää -
ja myös hyvin surullista, että sinulla on syöpä, André.
Olen kerännyt muiden vanhoja valokuva-albumeita lapsesta asti.
Ostin niitä kirpputoreilta, antiikkikaupoista ja kirpputoreilta.
Valokuva-albumi on äärimmäisen yksityinen esine.
Se on suodattamaton katsaus ihmiseen, mitä ei saa mistään muualta.
Tylsiltä vaikuttavien kuvien joukosta sitä on vaikea havaita.
Tässä on noin 25 jouluna otettua kuvaa.
Siinä ei ole mitään mielenkiintoista.
Albumissa on yksi poikkeama.
Uskon, että sen paljastaminen oli tahatonta.
Kun näin sen, olin kauhuissani.
Siinä on kuva perheestä joulukuusen edessä.
Muutamaa kuvaa myöhemmin on toinen kuva,
joka otettiin sekunti ennen ensimmäistä.
Toisessa kuvassa näkyy ylimääräinen pää.
Joku seisoo naisen takana ja pitelee häntä pystyssä.
Kun näin sen ensi kertaa, naisen takana näytti olevan aave.
Miksi hänen takanaan on nainen?
Hänellä näytti olevan valkoinen työasu ja valkoiset hiukset.
Tajusin, että hän on luultavasti taloudenhoitaja, piika tai apulainen.
Hän ehkä pitelee naista pystyssä, koska naisella on polio.
Nainen ei voinut seistä, ja heitä hävetti.
He yrittävät salata sen kaikin keinoin.
Ihmiset haluavat pitää omat heikkoutensa salassa.
Maalaamme kuvan, jonka haluamme ihmisten näkevän.
Luomme kuvan itsestämme, jonka haluamme ihmisten näkevän.
Kauneimmat ja kiehtovimmat kuvat eivät kuitenkaan ole idyllisiä.
Ne paljastavat säröt ja kertovat täydellisemmän tarinan.
Suolistosyöpä reagoi hyvin lääkitykseen.
Useimmiten se uusiutuu, mikä koskee muita kuin neljännen asteen syöpää.
Se tuntuu voitolta, mutta sitten se palaa aiempaa aggressiivisempana.
Se leviää nopeammin, ei reagoi lääkitykseen ja tappaa nopeasti.
Kemoterapia tehosi todella hyvin -
joulukuusta tai tammikuusta loppukesään saakka.
Kemoterapian määrää piti vähentää, koska verihiutaleita oli liian vähän.
Kemoterapiaa ei annettu melkein kahdeksaan viikkoon.
Hiukseni alkoivat kasvaa takaisin, mutta ne tuntuivat jonkun muun hiuksilta.
Ne ovat ohuemmat ja tummemmat kuin omat hiukseni.
Ne ovat karheat, ohuet ja suorat.
On outoa, miten ne kasvavat takaisin.
Joku Keskilännessä varmaan miettii mihin hänen hiuksensa ovat kadonneet.
Minä sain ne. Minä sain hiuksesi. Kiitos.
Hiukset kasvavat ja samoin syöpäkin.
Mitä terveemmältä näytän, sitä sairaampi todennäköisesti olen.
Muiden mielestä näytän hyvältä, mutta tunnen syövän maksassani.
Jos koittaa tästä, niin voi tuntea sen. Kukaan ei halua tehdä sitä lounaalla.
Olemme matkalla sairaalaan -
kolmen kuukauden välein tehtävää kuvausta varten.
Janice, onko sinulla lisättävää?
Pysyn positiivisena ja sanon, että saamme hienoja uutisia.
Hän antaa sinulle palkinnon. -Hyviä uutisia ja palkinto.
Olin kuvauksessa. Kaksi päivää myöhemmin olin suihkussa ja puhelimeni piti meteliä.
Yksi viesti oli onkologiltani.
Viestin alussa luki: "Kuvaus oli pettymys."
Ajattelin: "Voi paska."
Keuhkoissa olevat ovat todella pieniä.
Suurin niistä on seitsemän millimetriä.
Suurin osa on noin kaksi tai kolme millimetriä.
Maksa on tällä hetkellä suurin huolenaihe.
Onkologin mukaan
leviäminen keuhkoihin ja lisämunuaisiin ei ollut yhtä huolestuttavaa,
kuin maksassa olevat lukemattomat kasvaimet.
On pelottavaa, kun lääkäri käyttää sanaa lukematon.
Kaikki kuvaukset ovat sujuneet hyvin, kaikki on sujunut hyvin.
Yhtäkkiä tapahtuu katastrofi.
Ensin ajattelin, että nyt on tehtävä jotain.
Ajaminen vaikutti hyvältä. Poistuimme San Franciscosta ensi kertaa vuosiin.
Pääsimme näkemään paikkoja, joissa en ollut ennen käynyt.
Useimmat menisivät Pariisiin ja Nizzaan, tai Napoliin pizzalle.
Me näimme paljon ei mitään.
Rakastan sitä.
Halusin myös viettää aikaa Leen kanssa.
Yksi tyttö koulustani kuoli, kun patja lensi edessä olevasta autosta.
Hän kuoli kauniina. Hyvä ajatus.
On hyvä jättää kaunis ruumis jälkeesi. Se sopii minulle.
Ruumiini on yhä pantava, mutta ei...
Koska kemoterapia vie loputkin kilot, näytän koko ajan paremmalta.
Odotan sitä innolla.
Ajoimme tuntikausia ja päädyimme kuivuneelle järvelle, keskelle ei mitään.
Saimme tehdä, mitä ikinä halusimme.
Voi paska.
No niin.
Mitä nyt tehdään? -Vedetään vähän huumeita.
En ole koskaan ollut näin kaukana kaupungista.
Täällä ei ole mitään.
Ensimmäisenä huomasin hiljaisuuden.
En edes osaa kuvailla sitä.
En ole koskaan kokenut sellaista hiljaisuutta.
Ensimmäistä kertaa elämässäni olin yksin ajatusteni kanssa.
Ja tyhjyyden. Se tietenkin sai minut ajattelemaan kuolemaa.
Odotan kuoleman olevan tyhjyyttä, enkä ole koskaan tuntenut oloani niin tyhjäksi.
Itken kauneuden vuoksi, ystäväni.
Nautimme olostamme.
Otin sieniä, istuimme nuotion ympärillä.
Kaikki jännitys katosi.
Istuimme yhdessä keskellä ei mitään Linnunradan alla, ja pidimme hauskaa.
Voisinpa tuntea näin aina. Jos voisin tuntea ilman pelkoa.
Pelko palaa varmasti 10 sekunnin päästä, mutta tunne siitä, että...
Kaikki on hyvin. Kaikki on hyvin.
Pelon kanssa on vaikeaa, koska yritän heti ajaa sen pois.
Otan käyttöön kaikki temput.
Pelon kanssa oleminen on outoa.
En pelkää kuolemaa sillä tavalla kuin moni muu.
Pelkään niiden puolesta, jotka jätän jälkeeni.
Olen itse kutsunut tätä -
teokseksi, joka ei välttämättä ole TV-mainos, mutta joku vastaava.
Teos, joka kannustaa menemään paksusuolen tähystykseen.
Aivan.
Se on minulle eräänlainen vapahdus.
Käytän käytettävissä oleva taitoja, yhteyksiä, ihmisiä ja työkaluja -
ihmishenkien pelastamiseen.
MEKANISM-MAINOSTOIMISTO ANDRÉN ENTINEN TYÖPAIKKA
Tiedämme, että olet suurisuinen ja ärsyttävä, ja lisäksi idiootti.
Sinulle ei olisi tarvinnut käydä tuolla tavalla.
Teemme mainoskampanjan, jotta 45-vuotiaat kävisivät tähystyksessä.
Ensimmäinen idea.
Yritämme murtaa kaikki mentaaliset rajat, joita miehillä ja naisilla on.
Meillä on asiakkaita, joiden kanssa voimme tehdä yhteistyötä.
Onko ne ensitreffit?
OkCupid sallii vaikka mitä. -Upeat ensitreffit!
Eri maut on nimetty perseteemaan sopivasti.
Missä peppumehu on? -Tässä. Hyvä kysymys.
Hyvä, että kysyit.
Haluan, että suoleni tarkistetaan paksusuolen tähystyksellä
Persereikiä on kaikkialla. Saimme idean tehdä infojulisteita,
jotka muistuttavat paksusuolen tähystyksestä.
Ne ovat kaikki upeita. -Ne ovat mahtavia.
Idea on todella hyvä, hauska ja erittäin osuva.
Pidän siitä, että se toimii muistutuksena.
Kuvan näkeminen muistuttaa siitä, että on aika käydä tähystyksessä.
Siihen riittää jokin persereiän näköinen kuva.
Muutan opiskelemaan.
Vartuin täällä ja perheeni asuu täällä, mutta en tiedä, muutanko takaisin.
Diagnoosina oli neljännen asteen syöpä -
ja he eivät ole tyhmiä. He osaavat etsiä tietoa verkosta.
Hän ei halua näyttää sairaalta tai heikolta. Hän ei halua heidän pelkäävän.
En ole tarpeeksi rehellinen lapsille vointini suhteen.
Makaan sohvalla kuolemankalpeana enkä ole noussut ylös koko päivänä.
Väitän, että kyse on lääkkeiden sivuvaikutuksista, ei syövästä.
Mutta se ei ole aina totta.
No niin. En halaa sinua. Paskat siitä.
Hyvää matkaa. Haluatko halauksen? -En. Se on outoa. Ei ole tapana.
Soita, jos tarvitset jotain. Laita viestiä. En vastaa puheluun.
Voisinpa tulla mukaan. Nähdään.
Sinne he menevät.
Ehkä huomasittekin, että ripseni ovat epätavallisen pitkät.
Se on lääkkeen sivuvaikutus, mutta ne ovat kammottavat.
Kuin hirviöllä. Näytän Seesamtien hahmolta.
Hoidan niitä. Tyttäreni Delilah antoi välineet ja opetti minua.
Avaa niitä vähän. -Näinkö?
Kaikki ystäväsi tekevät näin isiensä kanssa, eikö?
Juuri noin. -Hienosti menee.
Ne ovat aivan upeat.
Pidän huomiosta, mutta ne ovat vaaralliset. En voi ajaa pimeällä.
En voi tehdä mitään. En näe. Luotan sinuun.
Sinä näet. -Kyllä! Tohtori, mitä elämälleni tapahtui?
Olin normaali mies. -Olet eri tavalla normaali.
KAKSI VUOTTA DIAGNOOSISTA 50 KEMOTERAPIAKERTAA
Onkologini huomasi, ettei kemoterapia enää vaikuta syöpäsoluihin.
Se on tehonnut viimeisen vuoden ajan. He halusivat kokeilla sädehoitoa.
Tapasin sen persenaisen sairaalassa.
Hän oli pirteä, ihana ja hyvä työssään.
Hän sanoi, että pakarat teipataan erilleen.
Peräaukko peitetään tarralla, jotta se ei altistu säteilylle.
Muuten peräaukkoon voi tulla haavaumia.
Minun piti palata seuraavana päivänä.
Matkalla ohitimme äänestyspaikkani. Silloin oli vaalipäivä.
Janice oli juuri saanut kansalaisuuden, joten äänestimme yhdessä.
Saimme tarrat äänestämisen jälkeen, ja siitä sain ajatuksen.
Olisikohan se hauskaa, jos peittäisin sillä peräaukkoni?
Voisin kehuskella sillä, että kävin äänestämässä. Koska se on outo tilanne,
se voisi olisi hauska yllätys. Menin huoneeseen ja puin kaavun ylleni.
Pitelin tarraa, mutta epäröin viime hetkellä.
Pelkäsin, että se voisi saada radiologin tuntemaan olonsa epämukavaksi.
Viisi vuotta sitten en olisi epäröinyt, mutta nyt epäröin.
Se olisi ollut nöyryyttävää, koska tyyppi, joka otti magneettikuvani,
ei ollut se hauska, rauhallinen, normaali hoitaja edelliseltä päivältä.
Hän oli huumorintajuton tyyppi, joka ei hymyillyt kertaakaan koko aikana.
Olin todella huojentunut, että en laittanut äänestystarraa perseeseeni.
Olen käynyt kemoterapiassa yli 50 kertaa. Se tekee minusta väsyneen ja ärtyisän.
Olen kusipää pari päivää, mutta olen oppinut kestämään sen.
Sädehoito on minulle liikaa.
Sivuvaikutukset pahenivat. Laihduin yhdeksän kiloa.
Vatsani kramppasi kamalasti.
Nukuin korkeintaan puoli tuntia kerrallaan.
Sitä kesti kaksi viikkoa. Se oli kidutusta. Se oli helvettiä.
Tämä on ensimmäinen kerta, kun tunnen fyysistä ja henkistä kipua.
En tiedä, mitä kirjoittaisin sinulle. "Hei, miten menee?"
Kun soitan, vastaat näin:
"Hei, miten menee?" Vaikka mikä olisi.
"Minua on puukotettu kaulaan, ja perseeni vuotaa verta. Mitä sinä?"
"Paremmin kuin 20 minuuttia sitten." -Muista olla hauska.
Ei se mitään, mutta joskus toivon... Pidin tekstiviestistä, joka oli...
Kurja. -En pitänyt siitä, mutta se oli aito.
Puhun tästä terapiassa koko ajan. Kukaan ei sano, että ei saisi nauraa.
On päivänselvää, että minulla on vaikeaa.
Onneksi olen löytänyt itsestäni helpotusta.
En naura muille, joilla on suolistosyöpä tai jotka käyvät tätä läpi.
Minun on paljon helpompi olla.
Jos minulle laitetaan avanne, vitsit eivät tule loppumaan.
Ne on jo valmiina. -Ja ne ovat hauskoja.
Siitä tulee hauskaa, ällöttävää ja inhottavaa.
Niin tulee käymään. Olen innoissani.
En odota sitä, että joudun paskomaan kehoni ulkopuolella olevaan pussiin.
Eikö? Hyvä puoli on, että niille vitseille tulee olemaan käyttöä.
Voin ottaa sen esiin ravintolassa ja soittaa sitä kuin ilmapalloa.
Se voi haista, jos teet niin. -Sitä parempi.
Naurattaako syöpä jo vähemmän? Kyllä, mutta sen pitäisi naurattaa enemmän.
Mitä pahemmaksi tämä menee, sitä hauskempaa se on.
On eri asia voida vitsailla radiologin kanssa, kun vointi on hyvä.
Mutta kun näyttää kuolevalta, tuntee kuolevansa ja paskoo jatkuvasti alleen,
ja silti jaksaa vitsailla. Se on voitto. Niin syöpä voitetaan.
Mitä tapahtuu, jos muutaman kuukauden tai vuoden päästä teet oikeasti kuolemaa?
Olet vuoteenoma, kivuissasi eikä se ole enää hauskaa, ja haluat päättää kaiken.
Enkö voi juoda vaikka viemärinavaajaa? Avustettu itsemurha viemärinavaajalla.
En luovuta ruumistani tieteelle, vaan televisioon. Voinko tehdä niin?
Haluatko luovuttaa ruumiisi televisioon? -Tieteen sijaan.
Ruumiin voi luovuttaa tieteelle, mutta ei televisio ei olekaan hyvä kohde.
Miten ruumis luovutetaan televisioon? -En tiedä, ehkä he tarvitsevat ruumiin.
Jos haluaa kuolla virallisten protokollien mukaan,
luovutetaanko ruumis yleensä tieteellisiin tarkoituksiin?
Niin varmaan odotetaan. Elinluovutus on hyväksyttävää.
Ruumiin luovuttaminen tieteelle on normaalia. Kukaan ei ihmettele sitä.
Haluat toimia taas omalla tavallasi. -Tutkijoilla on jo tarpeeksi ruumiita.
En ehdota, että sinut haudattaisiin kristillisin menoin hautausmaalle.
En tarkoita sitä.
En ole päättänyt sitä vielä. -Milloin teet nämä tärkeät päätökset?
En pidä tavallisista hautajaisista. En välitä paskaakaan.
En vastusta tuhkausta, mutta siinä tapauksessa -
haluan että ruumiini poltetaan puukasan päällä jossain ulkona.
Ihmisten tuhkat voi lähettää avaruuteen. Se olisi kiva.
Haluan lähettää koko ruumiini avaruuteen, mutta se on kalliimpaa painon takia.
Olisi mahtavaa ajelehtia ympäriinsä 50 000 tai miljoona vuotta.
Aina, kun olemme puhuneet elämästä ja kuolemasta,
menemme edestakaisin absurdin ja todellisen välillä.
Nyt tämä paska on todellista. -Se on todellista.
André epäröi pyytää minua mukaan tähän.
Suostuin mielelläni. Olen yksityinen henkilö, mutta isäni vasta onkin.
Isäni on yksi maailman yksityisimmistä ihmisistä.
Hän ei ikinä puhuisi kameran edessä sairaudestaan ja heikkoudestaan.
Kunnioitan sitä. Ymmärrän, kuka hän on ja miksi hän ei tekisi sitä.
Tämä hullu, haavoittuvainen ja mustaa huumoria täynnä oleva -
yltiörehellinen projekti on täysin hänen luonteensa vastaista.
Tähän osallistuminen ilman mahdollisuutta hallita sitä,
on hänelle täysin mahdoton ajatus.
André tietää olla kysymättä häneltä.
Kun André kysyi häneltä, haluaako hän elokuvaan, hän vastasi:
"Valitsen ennemmin kemoterapian."
ANDRÉN ISÄÄ ESITTÄÄ TOMMY CHONG
NÄYTTELIJÄ JA KOOMIKKO PERÄSUOLISYÖVÄSTÄ SELVINNYT
Ratkaisu oli pyytää Tommy Chongia esittämään hänen isäänsä.
He muistuttavat toisiaan ja ovat luonteeltaan toistensa vastakohtia.
MAAILMAN PARAS ISÄ
Onko haavoittuvaisuus heikkoutta? -Ei, se on voimaa. Se on rehellistä.
Haavoittuvaisuus on aitoutta.
Jos olisit isäni, tämä keskustelu olisi erilainen.
Minun piti selvittää paljon itse.
André varmasti arvostaa sitä, mitä hänen isänsä on antanut hänelle.
Hän sai isäksi oman isänsä vastakohdan.
Teen kaikista ongelmista vitsin.
Se on elämänfilosofia. Buddhan olisi pitänyt sanoa niin.
Niin hän varmaan sanoikin. Hän lainasi sen jostain.
Niin se on. Se on filosofia. Olen tehnyt sitä koko ikäni.
Jos itse voin nauraa sille ja muutkin nauraa, kuinka paha se voi olla?
En halua kohdella Andréa kuin lasta, mutta sairaan ihmisen hoitaminen -
on hyvin samankaltaista kuin taaperon hoitaminen.
Hän ei ole taapero. Hän tappaisi minut, jos sanoisin niin.
Välipalat, syöttäminen ja jatkuvat raivokohtaukset.
Se ei ole leikkiä, vaan sairaalaelämää.
Haluaisin varata miehelleni parasenteesiajan.
Herra Ricciardilleko? -Kyllä, hän on vakioasiakas.
Auttaminen on minulle tärkeää.
Se oli parasta lasten kanssa. Olen hyvä siinä.
Haen kolme reseptiä André Ricciardille.
Sanoitko André? Niitä on kuusi. -Miten hienoa. Otan ne kaikki.
Nämäkö kuuluvat yhteen?
Se, jossa lukumäärä on kaksi, kuuluu siis pakettiin. Selvä.
Kiitos, että jaksoit palvella. Hei hei.
Eilen hän oli makuulla ja toin hänelle persikan tai jotain.
Hän sanoi, että olisi jo kuollut ilman minua.
Ohitin koko kommentin.
Sanoin, että sinulla olisi vähemmän ruokaa ja joutuisit hankkimaan kuskin.
Hän sanoi siihen: "Ei. Pidät minusta niin hyvää huolta.
En tiedä, mitä olisin tehnyt ilman sinua. Teet minut todella onnelliseksi."
Se oli iso juttu.
Olin maannut sohvalla viikkoja ja Janice oli huolehtinut aivan kaikesta.
Hän kuskasi minua kaikkialle.
Janicen kokemus tapahtuneesta on erilainen kuin minun.
On helpompaa olla potilas kuin hoitaja.
Ei se niin kamalaa ole. Olen välipala-automaatti.
Olet paljon enemmän. Sinä kannat suurimman taakan.
Kannat niin paljon taakkaani ja tuskaani harteillasi.
Se ei ole helppoa.
Niin.
Hän on nyt paljon haavoittuvaisempi. Sitä hän -
ei olisi koskaan halunnut.
Mutta hän on tarkoituksella haavoittuvainen, ja se on valtava yllätys.
Olen kuin ylityöllistetty, stressaantunut hahmo typerässä 90-luvun elokuvassa,
joka saa aivovaurion tai syövän ja muuttuu kokonaiseksi ihmiseksi.
Hän rakastuu vaimoonsa tai tajuaa, että hänellä oli jo kaikki tarvittava.
Inhoan sellaisia elokuvia, mutta niin minä tämän koen.
Pystymme tähän. Laitetaan iloinen ilme kasvoille.
Kerrotaan vitsejä. Ketä kiinnostaa?
Tuo on oikea asenne.
Sanon itselleni, että nämä ovat kurjia oireita, hoidetaan ne kuntoon.
Sitten palataan normaaliin syöpään.
Normaali syöpä oli vielä helppoa.
Tämä paska on pelottavaa.
TUNTIA MYÖHEMMIN
Oletko kunnossa? -Olen.
Se oli aika synkkää kuulla.
Mutta...
Kliiniset kokeet tarkoittavat... -Tiedän. Teen kuolemaa.
Tilanne on se, että teen kuolemaa.
Meidän on hyväksyttävä se.
Ei kiitos. -Mitä?
Ei hätää, Janice. Pärjäämme kyllä. Meillä on paljon aikaa.
Kyllä, kiitos. -Meillä on paljon aikaa.
Hyvää työtä. Nähdään pian.
Yhtenä päivänä hän istui sohvalla pidellen päätään.
Hän sanoi: "En halua jatkaa tätä enää."
Vastasin heti siihen, että yksi päivä vielä.
Jatketaan hetki kerrallaan. Jaksat kyllä.
Hän katsoi ylös puhelin kädessään ja sanoi: "Tarkoitan peliä."
Löysimme Italiasta lääkärin, joka väittää olevansa täysin valmis -
siirtämään pään ihmiseltä toiselle.
Hänen työnsä on kiistanalaista.
Jos aiotte laittaa pääni toiseen kehoon, älkää laittako sitä kolmekymppiselle.
Laita se kymmenvuotiaalle, jotta saan 20 vuotta lisäaikaa elää ja pitää hauskaa.
Olisin halunnut mennä Italiaan tapaamaan häntä -
ja keskustella asiasta, mutta olen liian sairas matkustamaan.
Silloin tajusin myös sen,
että aika kuluu ja tulen yhä sairaammaksi.
Jos aion tehdä vielä jotain, se on tehtävä heti.
Se on pelottava oivallus.
Haluaisin mieluummin, että pääni siirretään pojan kehoon.
Janice on viime aikoina ollut minusta todella huolissaan,
koska sairaus alkaa todella näkyä kehossani.
Vatsani täyttyy nesteestä, koska maksani pettää.
Jos sairaus ei kertoisi itsestään tavoin, jotka on mahdollista nähdä,
jäljelle jää vain käytös, ja olen hyvä esittämään urheaa ja tekemään parhaani.
Ongelma on, että valehteleminen on nyt vaikeampaa.
Hei, Peter. Onko ääneni kuuleminen yllättävää?
Olen ikionnellinen, kun kuulen äänesi. -Missä hitossa olet ollut?
Olen yrittänyt olla tavoitettavissa. -Tiedän, tiedän. Se oli vitsi.
Tämä on ollut helvetin vaikeaa, Peter. Olemme siirtyneet seuraavaan vaiheeseen.
Tapasin aivan upean sairaanhoitajan. Hän on peppulääkäri.
Hän käski rentouttaa ulomman sulkijalihaksen.
Se on liian kireä ja suuri osa verestä tulee sieltä.
Yritän tehdä sitä, tiedäthän.
Viimeiset 1,5 kuukautta, kun tytöt ovat olleet täällä,
he ovat syöneet äitinsä kanssa keittiössä, ja minä olen ollut sohvalla ja vitsaillut.
Yritän osallistun kuten ennenkin.
On selvää, etten voi tehdä kaikkea, mitä ennen tein.
En huijaa ketään, mutta tunnen tarvetta käyttäytyä niin.
Kun en enää saa Tallulahia nauramaan,
olen ylittänyt rajan, eikä minua enää tarvita täällä.
En tiedä, mitä ajattelen siitä. Toisaalta ymmärrän. Se on...
Jos et saa Tallulahia nauramaan, et ole enää sama André.
Mutta sinulla on yhä tarve saada minut nauramaan.
Olet muutakin kuin epäkunnioittava huumorintajusi.
Rentoutuminen kuuluu prosessiin.
Tarkoitatko ulompaa sulkijalihastani? -Kyllä.
Anteeksi, en saisi vitsailla, kun käsket lopettaa vitsailun.
Ymmärrän.
Olet oikeassa. On aika olla rehellinen sen suhteen,
miten huonosti asiat ovat.
Yritän kirjoittaa jotain elokuvan loppua varten,
joka kiteyttäisi sen, missä olen ja mitä tapahtuu.
En tiedä, mitä siitä tulee.
Se on kiehtovaa, ja on outoa kirjoittaa...
Millainen se viesti tuleekaan olemaan, viimeinen lähetys.
Mutta se myös pakottaa minut ajattelemaan kaikkia näitä asioita.
On vaikea nähdä tuskaa rakkaideni kasvoilla. Tiedätkö?
Minun on vaikea olla tuntematta...
Kyse ei ole pettymyksen tuottamisesta. En vain halua heidän kärsivän.
Tiedän, että niin tulee käymään, mutta heidän ei tarvitse kärsiä tänään.
Ja... -No...
Uskon, että annat tyttärillesi lahjan sen suhteen,
että heillä on mahdollisuus surra isäänsä, ilman, että se olisi tuhoisaa.
Jos se menee hyvin, se on voimakas ja syventävä prosessi.
En tiedä...
Sen on surullista, eikö? Ole antelias ja anna heidän surra.
Olet oikeassa.
Niin se on. Se pitää muistaa. "Ole antelias ja anna heidän surra."
Niin. -Se on vaikeaa. Todella vaikeaa.
Tiedän, että se on vaikeaa sinulle.
Auts. Miten vanhukset tekevät tämän?
Eikö tähän ole iPhonen sovellusta?
En ota kaikkia joka päivä. Ei kiinnosta.
Säännöt ovat sääntöjen noudattajia varten.
En halua ottaa niitä. Se ei tunnu hyvältä.
Kaksi valtavaa kaliumtablettia päivässä tuntuu liialta.
Tarvitsenko niin paljon kaliumia? Tarvitseeko kukaan?
Otan sen erikseen.
Kunpa olisin tukehtunut siihen.
Näyttää hydrokodonilta, muttei ole sitä. Mikä helvetin pettymys.
Yleensä poltan ruohoa aamuseitsemältä osana lääkitystä.
Paljon parempi.
Stelio, haluatko? -Ei kiitos.
Rehellisesti sanottuna, jos André olisi täysin -
rehellinen, vilpitön ja vakava -
syövän ja kuoleman suhteen koko ajan,
emme kestäisi sitä. Hän ei ole sellainen.
Voitko katsoa onko kaapissa hedelmäkarkkeja?
3 VUOTTA JA 2 KUUKAUTTA DIAGNOOSISTA
Kädessäni on reikiä.
Olen yrittänyt keksiä, mihin karkkeja voi piilottaa parhaiten. Se taitaa olla tämä.
Se parantaa oloani.
Hienoa.
Haluan vain saada ihmiset nauramaan.
Haluan ihmisten tuntevan olonsa hyväksi huonoina aikoina.
Alkavatko uudet kurssit tänään vai huomenna?
En ole vielä valinnut mitä otan.
Käyn vain yhdellä. -Siksikö, että voit nähdä minua?
Ja kädessäni olevia reikiä? -Niin.
Kiitos. Arvostan sitä, että teet tilaa kalenteriin minua varten.
Se on suloista. Se on.
Nähdään myöhemmin. -Heippa. Olet rakas.
En ole keksinyt oikeaa tapaa -
olla rauhoittava voima tämän uuden ennusteen kanssa.
En tiedä, miten...
Ehkä olen -
tehnyt osan surutyöstä jo etukäteen.
Ja nyt -
se todella tapahtuu.
Toiveikas asenteeni ei ole enää sopivaa.
Kun sanoo toiselle, että kaikki järjestyy,
se tulee luonnostaan, jos haluaa lohduttaa.
Mutta se ei ole totta.
Mitä tässä tilanteessa voisi sanoa?
ANDRÉN VIIMEINEN PÄIVÄKIRJAMERKINTÄ
TEKOÄLYN LUKEMANA
Tunsin tänään pelkoa. En yrittänyt paeta tai voittaa sitä.
Toivotin sen tervetulleeksi kuin ystävän ja annoin sen koskettaa minua.
Se oli kauhistuttavaa.
Se ei silti haitannut minua.
Pelkoni on pientä verrattuna siihen rakkauteen, jota koen on ympärilläni.
Itkin ensimmäistä kertaa vuosiin. Se oli ihmeellistä.
Luulin tarvitsevani kärsimystä, mutta sainkin onnea.
Sydämeni ei ole koskaan ollut avoimempi -
ja ikkunaan koputtava kuolemanpelko tuntuu hieman tutummalta -
ja vähemmän voimakkaalta.
Heippa, kusipäät!
"MAALAAMME KUVAN, JONKA HALUAMME IHMISTEN NÄKEVÄN.
KAUNEIMPIA KUVIA OVAT KUITENKIN NE, JOTKA PALJASTAVAT VIKAMME."
KÄY SIELLÄ HITON TÄHYSTYKSESSÄ!
Tekstitys: Elina Korpela www.junefirst.tv