Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ez a kedvenc New York-os viccem. Elmeséljem?
Jól van.
Szeretlek.
És téged is.
Nálunk senki sem büszkébb a városára.
Egész életemben ezt hittem. Aztán Chicagóba mentem.
Na, hát, Chicago elég brutál egy…
Olyan dolgokra büszkék, amikre nem kéne annak lenniük.
Mondjuk a tragédiákra, amik a városukat sújtották.
Chicago Fire-nek, azaz Chicagói Tűznek nevezték el a focicsapatukat.
Mi is imádjuk a városunkat, de azért nem úgy hívják a csapatunkat…
hogy a New York-i Kilenc-Tizenegy.
Hanem Jets, azaz Repcsik. De figyu!
Nem utána neveztük el így. Még előtte. Jó?
Ezt kapd ki, Chicago! Ezt hívják önbizalomnak.
Vagy belsős melónak. De nem akarok politizálni.
Most pedig nagy tapsot kérek a fiamnak,
Andrew Schulznak!
New York!
Hadd halljam a hangotok, baszki!
Elég nagyot változott az életem. Gyerekem született.
Elég király. Ja.
Igen.
Ja. A feleségem szülte meg. Azt azért tisztázzuk!
Utálom, mikor a férfiak dicsekednek azzal, amit a nők csinálnak végig a szülésnél.
Tudjátok. Mikor mondják a csávók, hogy:
„Terhesek vagyunk.”
„Megszültünk.” Kussolj már! Te semmit se csináltál. Nézz magadba!
Mint mikor a nejem mondja, hogy: „Sokat kaszáltunk.”
„Tényleg, szívem? Együtt csináltuk?
Ez is olyan ám, mint a vajúdás.
De a kemény munkára epidurálist se adnak, csak mondom.”
Csak szórakozok. Vannak itt anyukák?
Na, erről van szó!
Halljátok, én még nem éltem meg brutálisabb dolgot a vajúdásnál.
Bár olvastam volna a brosúrákat meg könyveket, amiket a kurva orvos adott!
A terhesség elején választani kell egy szülész-nőgyógyászt,
aminek SZNGY a rövidítése.
Fingom se volt, mi az. Azt hittem, az is valami meleg rövidítés.
Mondta az asszony, hogy kell egy SZNGY.
Mondom, miért kéne egy kibaszott meleg srác
a szüléshez?
Mit tudnak ők erről? Rohadtul nem az ő hatáskörük.
Széttárná a feleségem a lábait a dokinak, erre rákezdene, hogy: „De undi! Vagina!
Pfuj!
Valami fincsibbet akarok nézegetni. Mondjuk egy szaros segget.”
Na. Nem olvastam el a könyveket. Fogalmam sem volt, mire számítsak.
Elfolyt a magzatvíz. Bepörögtem. Direkt feltöltöttem a Nintendót.
Be… bekészítettem a hosszabbítót,
ha túl messze lenne a konnektor a kanapétól.
Beértünk a kórházba. A biztonsági őrök nyomták,
hogy: „Schulz, apa leszel.”
Erre én: „Mindjárt kiviszem a Mario Kartot.”
Felmentünk a szobába. Jött a vajúdás, és azzal együtt a meglepetések.
Elmondok nektek valamit, amit jó lett volna, ha tudok.
Vajúdás közben az orvos kétóránként bejön a szobába,
és megujjazza előtted a feleséged.
Ez azért elég fontos infó, nem?
Tuti ott is van a könyvek meg a brosúrák legelején.
Örültem volna, ha inkább erről dumáltak volna a biztonsági őrök.
„A feleséged zoknibáb lesz a következő 24 órában,
úgyhogy készülj az illuminátusos megszégyenítő rituáléra,
amire vállalkoztál!
Okosan válassz SZNGY-t!
Ne valami kétméteres viking legyen baseballkesztyű-kezekkel!
Még nem is tágul az asszony, de nyúl a babáért, mintha el kéne kapni.”
Hála istennek egy Fülöp-szigeteki dokinőnk volt. Hála Istennek!
Tényleg. Úgy nézett ki, mint a csaj, aki A Hihetetlen család ruháit varrta.
Olyan kicsi kis kezei voltak…
Mint az evőpálcikák. Aprók voltak.
Emlékszem, szinte belebegett a szobába.
Odament a feleségemhez, szétnyitotta a lábait, megujjazta,
aztán azt kiáltotta, hogy: „Négy!”
Abbahagytam a hokizást. Mondom: „Ácsi!
Mi az, hogy négy, baszki? Ez tízes!
Szorítsd csak össze, ahogy szoktad, bébi! Szorítsd! Csináld azt… Mutasd meg neki!”
Négy… Nem volt még Staten Islanden. Akkor tudná, milyenek a négyesek.
Csak szórakozok. Éljen Staten Island!
Ez az!
A legőrültebb New York-iak.
Szenvedélyesek. Vadak.
Ha valaki megtámadná New Yorkot, a Staten Island-iek elintéznék a dolgot.
Tudományos oka van, hogy miért olyanok, amilyenek,
de erre majd visszatérünk.
Na szóval, az ujjazófesztivál első 24 óráját
végigültem a szobában.
De elkezdett lassulni a baba szívverése.
Sürgősen császármetszést kellett végezni.
A doki szólt, hogy: „Császármetszés kell,
de olvasta a könyveket, úgyhogy tudja, mire számítson.” Hogyne.
Átvitték a feleségemet egy műtőbe. Velük mentem.
Tök kész voltam. Fájtak az ujjaim a Mario Karttól.
Már 24 órája nem aludtam.
Szivárványosnak láttam a folyosókat. El voltam veszve.
A doki bevitt egy kis helyiségbe a műtőn belül,
és adott nekem egy ilyen műtősruhát.
Azt mondja: „Vegye fel!”
Mondom: „Minek?
Tán nekem kell majd kiszednem?
Milyen csóró biztosításunk van,
hogy nekem kell megcsászároznom az asszonyt?”
Gyorsan rákerestem, hogy: „apa császármetszés”.
De csak transzipornót dobált be.
„Ki a fasz keresett rá a telómon erre a sok király cuccra?” Ja.
Visszamentem az orvossal a műtőbe. A feleségem az asztalon feküdt.
Egy függöny lógott a plafonról a cickói alá.
A doki mondta, hogy menjek a cicikhez. Mondom, nyilván.
Nem nézem végig a mészárlást. Jó lesz nekem a didkóinál.
Addig óvom és védelmezem őket.
A feleségem ki volt ütve. Én meg…
Nyitva kell tartani a tejcsatornákat. A babának ennie kell.
De jó lenne, ha nem borítaná be a tej a cickókat.
Úgyhogy összecsíptem őket, aztán elkezdtem fújni.
Az orvos felvágta a feleségemet.
Kivette a babát. Hallottuk, hogy felsírt, de a függönytől nem láttuk.
Odaküldött a feleségem.
Odamentem, és megláttam a babát.
Nem tudom, ti láttatok-e már újszülöttet.
Tudjátok, a békák ebihalként kezdik.
A babák meg Puerto Ricó-iként. Ti tudtátok?
Minden baba Puerto Ricó-iként kezdi.
Ennél Puerto Ricó-ibb babát én még nem láttam.
Baseballsapija volt, meg békás kulcstartója.
Egy Toyota RAV4-et vezetett 4,7-es Uber-értékeléssel.
Nem azt mondta, hogy: „gugu”, hanem hogy…
Nekem nincs ilyen ritmusérzékem.
Odamentem a dokihoz. Mondom: „Hé! Miért Puerto Ricó-i a gyerek?”
Rém nézett, és azt mondta: „Csak fel kell melegíteni.”
Elvitték a Puerto Ricó-i babámat.
És betették egy olyan grillezős infralámpa alá.
Az Amerikai Egyesült Államok legkiválóbb egészségügyi intézményei
infralámpával csinálnak fehér gyereket a Puerto Ricó-iból.
Láttam, ahogy kigrillezik a gyerekből Puerto Ricót.
Úgy nézett ki, mint valami hangulatgyűrű. Egyből jobb lett az én hangulatom is.
Istenem!
Kifehéredett a baba.
Mondom: „Akkor nem igáznak le!” Már bánom, hogy kimondtam.
Aztán odaadta azt a gyönyörű kisbabát.
Kislányunk született.
Nagyon állat. Vannak itt lányos apák?
Lányos apa?
Erről van szó, baszki!
Elég stresszes, mi?
Most már értem az összes gender revealös videót,
az apák arcát, mikor meglátják a rózsaszín füstöt.
Ha kék a füst, dobálják a képzeletbeli labdát, hogy…
De ha rózsaszín, üveges tekintettel merednek a távolba.
Mintha megkapták volna az elutasítólevelüket a Roxfortból.
És nem azért, mert csalódunk, hogy lányunk születik.
Semmi köze hozzá.
Örülünk neki. Imádjuk. Az az oka, hogy tudjuk, hogy lányos apaként
bármi, ami a lányunkkal történik, a mi hibánk. Egyből elkezd nyomni.
Van egy képem a pillanatról, mikor megtudtam, hogy lányom lesz.
Ha láttatok már stresszt…
Ha láttatok már nyomást… Tegyétek ki!
Ez…
Nézzétek, hogy szorongatom a takarót! Ez nem normális.
Ez a tudatnak a súlya,
hogy bármi is történik majd a lányommal, az én hibám lesz.
Lányos apaként mindegy, mi történik vele, az én hibám.
Kihagyok egy röpimeccset, és elkezd OnlyFansezni.
Valamiért az én hibám, bassza meg!
Valahol faszt szopkod? Apakomplexusa van!
Az apa… Pedig én nem is szopok faszt! Azt anyai ágról örökli!
Az anyák adják át a faszszopógénjeiket az ártatlan lányainknak,
mégis minket hibáztatnak!
Nem is maradt faszszopógénje az asszonynak.
Ezt elhihetitek.
A placentával kiürülhetett a szervezetéből.
Úgy pippant le, mintha korianderből lenne a farkam.
Szedjétek le a képet! Nem bírom… PTSD-m lesz tőle.
Kemény dolog lányos apának lenni. Gyönyörű, meg minden.
Imádjuk őket, de attól rohadt stresszes az egész.
A fiús apáknak könnyebb. Kinek van fia?
Fiú. Fiú.
Erről van szó, ember!
Könnyű dolgod van, mi?
Mert ha nem szereted a fiadat…
csak sikeresebb lesz.
Nem szeretjük beismerni, de ez a sikeres férfi záloga.
Csak el kell távolítani az apát.
Garantált a siker. Mindig beválik.
LeBron James, Jeff Bezos, Jézus.
Egyiknek sem volt jelen az apja az életében. Véletlen volna?
Félreállítod az apát, és csoda történik.
Jézus is ács lett volna, ha az apja jelen van az életében. Ennyi.
Akkor Jesús lett volna.
Nem feszítették volna keresztre. Ő építette volna őket.
„Kurva erős ám! Én mondom, bármit elbír.”
„Ez diófa. Nézd csak meg! Diófa.”
Könnyebbnek tűnhet, de biztos ez is nehéz.
Körülmetéltetted a fiad?
Körülmetéltetted.
Erről beszélek, tesó.
Vallási vagy amerikai okokból?
- A feleségem volt az oka. - A feleséged. Te körül vagy metélve?
Nem?
A feleséged nem akarta, hogy más is így rábasszon.
„Nem fog úgy kinézni a fiam farka, mint E.T. a kosárban! Metéljék körül!”
Bátor döntés. Sokan a társadalmi nyomás miatt teszik.
Itt, Amerikában mindenkit körülmetélnek.
Nem is!
Oké, tesó.
Bizonyítsd be!
Vedd elő, baszki!
Vedd elő!
Nem hiszem el, amíg nem látom a dűnés homokférget.
Figyeljetek! Amerika határain túl csak a vallásos emberek metéltetik körül.
A zsidók. Nyilván. Ők találták ki.
Ábrahám mondta, hogy: „Figyu! Ez egy szövetség közted és Isten között.
Isten ebből tudja, hogy elszánt vagy.
Ha közénk akarsz tartozni,
meg kell tenned.”
Ő mondta, nem én.
Oké? Bár szerintem azért nem ezzel kezdte.
Hanem: „Mindenki kap fejfedőt. A péntek szabad. Állat lesz.”
Két hét múlva meg bedobta a tintahalat. „Milyen tintahalról beszél ez, baszki?”
A zsidóknak muszáj. Nekik muszáj.
A keresztényeknek nem. Jézus jött, hogy: „Abe kicsit megborult.
Lenyisszantotta a bébifütyik végét. Elég para.
De beszéltem a faterral. Leállhatunk vele!”
Aztán jöttek a muszlimok, és visszahozták.
Egy kis múltidézés. Vintage.
Vannak itt muszlimok?
Ti tudjátok, miért csináljátok. A nem muszlimok nem szokták tudni.
Azért végeznek körülmetélést,
mert a muszlimok zsidóbbak akarnak lenni a zsidóknál.
Szokásos testvéri rivalizálás.
„Hányszor imádkoznak naponta? Mi ötször fogunk! Nyomjuk!”
„Hány napig nem esznek? Mi egész hónapban nem fogunk.”
„Csak a fiúkat metélik körül?”
Na. A legtöbb Amerikai minden ok nélkül csináltatja meg. Vágod?
És az a legviccesebb, hogy ezt teszik velünk a szüleink,
de sose beszélnek nekünk róla. Nem szólnak, hogy más a pöcsünk.
Egyszer csak szembesülünk vele.
Az edzőteremben vagy. Tusolás közben meglátod a szerb gyereket.
„Hé! Mi a fasz?
Mi a szar van Dragel pöcsével? Te is látod?
Pina van a pöcse végén, tesó!
Dragelnek kifordult a vaginája! Azt a kurva!
Dragel! Ne fogd be az orrod tüsszentéskor! Felpöndörödik a pöcsöd!”
Komolyan. Emlékszem, mikor szembesültem a körülmetéletlen faszokkal.
Emlékszem, pornót néztem, és a pasi nem volt körülmetélve,
de nem írták a címbe.
Ez illegális. Illegálisnak kéne lennie.
Emlékszem, a csaj elkapta a virslit. Na… halalnak nézett ki, az tuti.
Vágjátok, mire gondolok.
Meg is volt nyiratkozva.
Körülmetéltnek tűnt. Tiszta volt a terep. Elkezdtem hokizni.
A csaj hirtelen megragadta a farkát.
És felrántotta.
A hegye? Eltűnt!
Eldobtam a pöcsömet. Mondom, miféle boszorkányság ez?
Nem verem ki a fej nélküli lovasra Az Álmosvölgy legendájából!
Nem VIII. Henrik vagyok, baszki!
Aztán megint lehúzta, és a semmiből előbújt a hegye.
Hallottam, ahogy feljött levegőért.
Hatalmas levegőt vett.
Dühömben még egy kommentet is írtam. Odakommenteltem.
A saját felhasználónevemmel.
„Vedd komolyan a munkádat!
A csaj kifehéríttette a seggét,
te meg kapucnis pulcsiban jössz melózni? Mit képzelsz?”
Ilyen arrogánsak vagyunk.
Körülmetéletlennek hívjuk azokat, akiket nem metéltek körül.
Kitaláltunk egy olyan szót, aminek nincs létjogosultsága.
Már megvan a két szavunk: „körülmetélt” és „fasz”.
Azt se mondjuk, hogy valaki „nem meleg”.
Van a „meleg”, meg van a „mennybe jut”.
Két nagyon különböző…
Nem én írom a szabályokat.
A zsidókkal beszéljétek meg!
Ószövetség, srácok. Ószövetség, oké?
Öcsém!
Nehéz teherbe esni.
Nem tudtam, baszki!
Ezt el kell, hogy mondjam. Mindenki figyeljen! Nehéz.
Akik a biztonságos szexről papoltak nektek, kamuztak.
Biztonságos.
Hiába nincs nálad óvszer, ne húzd ki! Semmi sem fog történni.
„És az előváladék?” Előszezon, alapszakasz, rájátszás…
hagyd bent!
Oké? Ha nem a spanyol a csaj anyanyelve, nincs miért aggódnod.
Figyeljetek!
Ha spanyolul beszél, az már bajosabb.
A spanyol puncitól olyan lesz a spermád, mint a mariós piros teknős. Tuti célba ér.
Belevered egy zsepibe.
„Ay, dios mío! Ikrek!” Figyeljetek, ez nem vicc.
Feleslegesen rettegtem éveken át, hogy teherbe ejtek valakit.
Tizenkét éves korom óta attól féltem, hogy teherbe ejtek egy nőt.
Rettegtem, mikor elkezdtem hokizni.
De annyira, hogy miután kivertem, Windexszel letöröltem a vécéülőkét.
Lehúztam, vártam egy percet, aztán újra lehúztam.
Mert féltem, hogy anyám elmegy szarni…
és kilenc hónap múlva lesz egy retardált fiam/öcsém.
Anyám ledobja a bombát, placcs, az egyik spermám meg kap az alkalmon.
Vehetem a védősisakot 18 éven át, mert nem húztam le kétszer. Én barom!
A nők jobban tudják, milyen érzékeny dolog a termékenység.
A feleségem mindig is anya akart lenni.
Még mielőtt elkezdtünk volna próbálkozni, megkérdezte,
hogy mi lesz, ha valamiért nem jön össze a baba.
Mondom: „Ez most valami kihívás?
Komolyan. Most rögtön teherbe tudnálak ejteni.
Csak össze kell szorítanom a seggem, mikor elmegyek.
Azért nem szoktam, hogy át ne fúrjam a koponyád.
Vagy akarsz egy lyukat a fejedre,
mert összeszorítom a seggem, mint a felhúzásnál? Mi?
Unikornisszarvad fog nőni, ha összeszorítom.”
Full besérültem a gondolattól is.
Mikor elkezdtünk próbálkozni, és először szexeltünk,
elmentem, belenéztem a szemébe, és azt mondtam: „Ennyi!”
Úgy húztam ki, mint Steph Curry.
Eltelt fél év. Gyerek sehol.
A feleségem ki volt akadva. Félt, hogy az ő hibája.
Én is ki voltam akadva. Féltem, hogy az ő hibája.
Az enyém nem lehetett. Megnéztem a cuccomat, és így maradt. Így…
Hölgyeim! Mi így teszteljük le tudományosan a spermánkat.
Ha az ujjunkra megy, ezt csináljuk.
Ha nem szakad el, akkor az derék cucc, mert meg is van a derékszög.
Egyszer a két mutatóujjammal húztam ki. Ekkora lett, baszki!
Két fekete kislány el is kezdett vele ugrókötelezni.
A feleségem meg akarta nézetni a petefészkeit.
Kérdezte, én is megnézetem-e a spermámat. Mondtam, hogy persze.
Bármit megteszek, amivel támogathatom, hiába pénz- és időpazarlás a részemről.
Az én spermám olyan, mint az Elmer's.
Ragad, mint az állat.
Ha fel akarsz rakni a falra egy képet vagy egy hűtőt, csak szólj!
Odanyomom neked a cuccom, mint Peter Parker.
A csávóknak a spermáját nézik meg.
Bemész a kórházba, és belevered egy pohárba,
amiről már tudom, hogy rohadt megalázó dolog.
Megtudtam, hogy a cuccom sokkal többnek tűnik, ha valaki hátán van.
Arra épült az önbizalmam, hogy milyen sok szokott lenni.
De már tudom, hogy egy ábránd volt. Hazugság.
A nők háta olyan, mint a kocsi utasoldali tükre. Tudtátok?
„A tárgyak nagyobbnak tűnnek a valódi méretüknél.”
Igazi művésznek hittem magam. Mondom, a Nickelodeonnak is dolgozhatnék.
Én osztogathatnám a Kid's Choice Awards-díjakat.
„Gyorsan! Kell valami törlőrongy, amivel felitathatom
ezt a tócsát a hátadról.”
Hatalmas arccal mentem be a kórházba.
Kaptam egy poharat. Megtöltöm nekik Martinivel. Csapassuk!
Emlékszem, bementem a szobába. Kivertem.
Kinyitottam a szemem.
Lenéztem.
Azt hittem, mellément.
Olyan kevés sperma volt a pohárban, hogy meg tudtam őket számolni.
Volt egy piros vonal a pohár háromnegyedénél.
Mi a fasznak? A mai napig nem tudom.
A háromnegyedénél?
Milyen állatkerti, vízilovaknak való poharat osztogattok ti?
Minek egyáltalán a pohár? Elég lenne egy kontaktlencsetartó.
Úgy össze tudnék hozni egy Guinnesst.
Habos lenne a teteje.
„Hagyja leülepedni, nővér! Nem ivott még Guinnesst?”
Full elbizonytalanodtam. Mondom, megkérdezem az ápolót, elég lesz-e.
Összeszedtem minden bátorságomat, ami még maradt.
Vettem egy mély levegőt, és kimentem.
Megláttam az ápolót. Egy olasz csávó volt, aki úgy nézett ki, mint egy húsgolyó.
Kilógott a mellszőre a műtősruhájából. Olyan arany, chilis nyaklánca is volt.
Nem ám Crocsban volt. Jordan 3-ban tolta.
Mondom, ennek tuti nem ez a főállása.
Csak egy kis mellékes. Csórja a fentanilt, vagy ilyesmi.
Odasomfordáltam hozzá. Másfél méterre voltam tőle.
Felnézett. Észrevett, és felkiáltott, hogy: „Schulzy!”
Hadd mondjak valamit!
Az utolsó hely, ahol szeretnéd, hogy felismerjenek,
az a spermaklinika,
miközben ott a kezedben a pohár a két csepp spermáddal.
Mondom: „Kicsit diszkrétebben!”
„Figyelj, tesó! Szerinted ez elég lesz?”
Fogta a poharat,
és felemelte a fény felé,
mintha valami drágakő lenne.
Azt mondja: „Őszintén, tesó,
dolgozik itt egy meleg srác.
Szerintem ennél még a fogai közt is több cucc van.”
Eléggé belém mart, de jó volt, azt meg kell hagyni.
Azt mondja: „Nyugi, Schulzy! Csak egy jó kell!”
Nem voltam nyugodt.
Eljöttem.
Egész héten próbáltam felrázni magam. Bátorítottam magam.
„Lehet, hogy nem sok, de kurva sűrű.
Kurva tömény. Mint a moonshine, baszki.”
Visszamentünk az asszonnyal az eredményekért.
A doki a feleségemmel, Emmával kezdte.
Azt mondja: „Emma, el kell, hogy mondjam,
hogy valami gyönyörűek a petefészkei. Csodásak. Lenyűgözőek. Tökéletesek.”
Szerintem kicsit sok jelzőt mondott a rohadék.
Mondj valamit 1–10-ig, és kuss!
Ne ecsetelgesd, milyen a feleségem vaginája belülről!
Vágjátok, hogy néz ki belülről a punci? Ilyen…
Mint egy…
Nem olyan, mint egy dühös mexikói?
„A petesejt kéne, te barom? Gyere, vedd el!”
Még áltattam magam. Megkérdeztem, hogy:
„Akkor ön szerint mi lehet a baj?”
Erre ő: „Megvan a spermavizsgálat eredménye is,
és mondjuk, hogy a spermája olyan hármas fölé.”
Elsötétült minden.
Reflexből rávágtam, hogy: „Meg se kóstolta!” Nem? Tudom…
Támadásnak vettem. Ezt beismerem.
„Hogy a faszba érti, hogy hármas fölé?”
Azt mondja: „Nem úsznak megfelelően a spermiumok.”
Mondom: „Talán tudják, hogy egy pohárban vannak. Nem?”
Ti úszkáltok a jakuzziban? Nem. Csak…
Hátradőltök, lazultok, szívtok. Nem?
Ráültök az egyik fúvókára, de csak titokban.
Nehogy melegnek nézzenek.
- „Miért nem úsznak megfelelően?” - Erre ő: „Talán maga ilyen.” Mi van?
„De a hajnövesztő is okozhatja, amit 15 éve szed.”
Mondom: „Mi van?”
Azt mondja: „Valóban meggátolja hajhullást,
de közben rontja a spermiumok mozgékonyságát.
Így bár sűrű haja van, nem tud teherbe ejteni másokat.”
Mondom: „Na, ácsi!
Senki se mondta, hogy a hajnövesztő tökéletessé tesz.
Azt mondja, létezik egy olyan tabletta, ami lehetővé teszi,
hogy beleélvezzek a nőkbe anélkül, hogy terhesek lehetnének,
és mellette a hajam is kurva jól néz ki?
Jól értem?
Ez csodaszer, nem hajnövesztő. Rosszul reklámozza.”
Mondtam az asszonynak, hogy leszarom a hajam, jöhet a gyerek.
Erre ő: „Nézzük meg a lehetőségeket!”
Ez fájt. Nem fogok hazudni. Fájt.
Azért érthető. Nagy a fülem meg az orrom,
és kopaszon elmennék gringottsos bankárnak. De attól fájt.
Odafordultam a dokihoz: „Akkor mik az opciók?”
Azt mondja: „Meg kéne próbálniuk az IUI-t.”
Mondom: „Az mi?”
Erre ő: „Intrauterin inszemináció. Ondófelhelyezés.”
Mondom: „Állami suliba jártam.
De biztos vagyok benne, hogy kurvára ezt csinálom.
Van az ondóm,
amit a lehető legjobban igyekszek felhelyezni.
Már lassan cannoli lesz a feleségemből.”
Azt mondja: „Nem, az IUI a következő.”
Szó szerint ezt mondta. Pontosan idézem.
„Mikor a feleségének peteérése van,
eljönnek a kórházba.
A felesége bemegy az egyik szobába, maga a másikba. Maga maszturbál.
Én bemegyek az ondóért.
Aztán átmegyek a feleségéhez.
És felhelyezem neki az ondót.”
„M a faszt mondott?
Ismételje meg!
Szerintem rosszul hallottam, amit mondott.
Hogy én kiverem, maga meg átveszi onnan.
Kurvára így hangzott.
Nem kell házhoz szállítania a cuccomat. Én is célba érek vele.
A sarokból nézzem, hogy beleteszi a feleségembe a cuccomat?
Mit mondjak a gyereknek, ha megkérdezi, hogy lett?
»Hát, anyuval és egy barátunkkal…
csaptunk egy Diddy-bulit.«”
Nem amúgy.
Megpróbáltuk az IUI-t.
De nem működött.
És spontán sem jött össze.
Nem teljesített a pöcsöm.
Visszamentünk a dokihoz, hogy mi legyen.
Azt mondta, van még egy opció.
Az IVF. Hallottatok már az IVF-ről, ugye?
A legtöbben nem tudják, mi az. Lényegében a Jurassic Park. Ennyi.
Fogják a pasi spermáját meg a csaj petesejtjét.
Laborba küldik több ezer másik ember spermája és petesejtje közé.
Remélhetőleg elolvassák a címkéket. Ennyi.
Már értitek, miért voltam olyan ideges, mikor Puerto Ricó-i gyerekem született.
Tudtam, hogy ez lesz. Ergya a kézírásom.
„Én ezt nem tudom kiolvasni. Adj egy Hectort! Attól bekapja a legyet.”
Az IVF nagyon nehéz a nőknek. Oké?
És nagyon drága a férfiaknak. Nem beszélünk erről eleget.
A procedúrával járó pénzügyi traumáról.
Harminc lepedő egy gyerekért.
Ja. Elkezdtem utánanézni az emberkereskedelemnek. Csak hogy tudjam.
Kapitalista vagyok. Hiszek a szabadpiacban.
Ezer dolcsiért már kapsz újszülött brazilt.
Ez nekem új volt.
Amazon Prime az Amazonasból. Nem is lehetne autentikusabb.
Kiszedik az açaíbokor alól, délutánra már a küszöbödön van.
Beteszem az infra alá, estére kész a fehér gyerek.
Kiterveltem az egészet.
Szerintem ez az egyetlen állam az USA-ban, ahol így van, de van előnye is az IVF-nek.
Mivel a testen kívül termékenyítik meg a petesejtet,
már a beültetés előtt tudni lehet az embrió nemét.
Szóval gyakorlatilag kiválaszthatod a baba nemét.
Elég fasza, nem?
Mondtam a feleségemnek, hogy: „Ha ki akarod választani a nemét,
kiválaszthatjuk. Oké? De most szólok, hogy bármit is választunk,
az úgy is marad.”
Ja. Nem fog odaállni elénk 15 év múlva, hogy:
„Én lánynak vallom…” Itt vannak a papírok. Leszarom, minek vallod magad.
Harminc lepedőt költöttem, hogy fiam legyen. Úgyhogy fiam van.
Ha lány akarsz lenni, jössz 30 ronggyal. Hát így neveltelek? Nem fogsz meglopni.
Harminc rongyért megveheted a szabadságodat.
Szerintem menj, és szerezz valami munkát.
Én csávóként próbálkoznék. A nők 25%-kal kevesebbet keresnek.
De figyelj, te választod ezt az életet. Hajrá!
Na szóval! Az IVF tényleg nagyon nehéz a nőknek,
mert rá kell venni a szervezetüket,
hogy sokkal több petesejtet termeljen, mint szokott.
Hány petesejt termelődik egy hónapban?
Valaki 17-et mondott. Ő nem tudja.
Havonta egy petesejt. Oké?
Na, ezért létezik a mansplaining. Mert…
ha nem magyaráznánk el nektek mindent, semmit se tudnátok.
Csak méláznátok, hogy:
„Szerintem sütök egy pitét, és kiteszem hűlni.”
Na! Havi egy petesejt termelődik.
Ha nem lesz belőle baba, abból lesz a mensi.
A vér, ami minden hónapban kijön belőled. Jó.
Oké. Csak biztosra mentem. Oké.
Az IVF-nél el kell érni, hogy a szervezet havonta ne egy,
hanem 20-30 petesejtet termeljen. Hogy érjük el?
Injekcióval.
Injekcióval. Vagy elvisszük őket az NBA All-Star Weekendre.
Figyeljetek, az ilyen brutál szerződéses játékosok mellett
PEZ-adagolóvá válik a petefészkük.
Nem. Jól mondtad. Injekcióval.
A nők női hormonokat kapnak: ösztrogént és progeszteront.
Emelni kell a szintjüket.
Ezek a hormonok teszik a nőt nővé. A tesztoszteron meg a férfit férfivá.
Minden reggel beinjekcióztam. Meg minden este. Minden reggel.
Minden este.
És ez biztos csak véletlen,
de minél több női cuccot adtam be az asszonynak…
Szerintetek mi történt a viselkedésével? Ha tippelhetnétek.
Szerintetek nagyon racionális lett, vagy…
„Azta! De jól parkoltál le! Hogy lettél ilyen ügyes?”
Azt gondolnátok, hogy kurvára bekattant.
De C válasz: egy igazi picsa lett.
Szerencsére volt egy kis tesztoszteronom.
Ha kezdett picsa lenni, csak piff! Benyomtam neki a T-t.
Nem annyit, hogy algériai színekben bokszoljon az Olimpián, csak annyit,
hogy lenyugodjon.
Csak annyit, hogy lenyugodjon.
„Hol a faszban voltál este?”
„Istenem!
Olyan racionálisnak érzem magam!
Meséljek valamit felesleges részletek nélkül?
Tévedtem.”
Na szóval. Pár hétig ezt kell csinálni, aztán jön a leszívás,
ahol felnyomnak egy vákuumos csövet a feleségedbe,
és leszívják a petesejteket.
Húsvétkor voltunk. Húsvéti kincsvadászat.
A férfiaknak egyetlen dolguk van az IVF-nél.
Ki kell vernünk. Ennyi.
Felhív az orvos, hogy időpontot adjon a hokizáshoz.
Ez volt életem egyik legnagyszerűbb pillanata.
Felhívott egy orvos a mobilomon, és azt mondta: „Mr. Schulz,
kellene a cucca.”
Erre én: „Hova kéri, doki?”
Erre ő: „Ezzel most álljon le!” Erre én: „Jogos. Teljesen érthető.”
Erre ő: „Minden egészkor, óránként van időpontunk
08:00-tól 16:00-ig.
Mikor szeretne jönni?”
Te mikor mennél?
- 14:00-kor. - 14:00-kor.
De mocskos vagy, tesó!
14:00. Bemész, és olyan a padló, mint valami légypapír.
A falakat beborítja a cucc.
Cseppkövet formál a mennyezeten.
Össze van izzadva a szék. 14:00?
Még mindig nagyon örül magának. Ez undorító!
Még síkosító sem kell. Csak…
Én különb vagyok. 08:00-at mondtam.
Az első időpont. Felnyomom a klímát, mert ez fel fog érni egy kardióval.
Na most. Mondjátok meg, ha én vagyok a hülye!
Azt feltételeztem, hogy mivel konkrét időpontom volt
egy ilyen elég intim dologra,
én leszek az egyetlen kliens. Logikus, nem?
Logikus. Senki se akarna valaki mással ülni a váróteremben.
Nem? Elég kínos lenne a szitu.
Mindketten kerüljük a szemkontaktust, miközben a kezünket melengetjük.
Na, én 07:58-ra értem oda.
Vagy 25-en voltak a váróban.
És mindenki azt hitte, hogy csak ő lesz ott.
Onnan tudom, hogy egyikőjük ott töltötte a Fleshlightját a váróban.
Be volt dugva, a Fleshlight meg villogott.
Azt hittem, valami vízipipa, hogy lelazuljunk.
Az egyik csávó egy kis ázsiai nőt hozott magával. Zseni!
Nem tudtam, hogy vihetsz magaddal egy profit, aki kiveri neked.
Jó, amúgy a felesége volt, de én ezt nem tudtam.
Nem tudtam, mikor odamentem hozzájuk,
hogy hadd kérjem már kölcsön öt percre.
Mondom: „Jó lesz nekem a nem domináns keze is. Csak öt perc.”
A hangulat a váróban
sivár volt.
Félidő, 40 pontos hátrányban vagyunk. Gáz van.
Mindenki lehajtott fejjel ült. Bejött az ápoló. A húsgolyó volt az.
Engem szólított. Elindultam. Meglátott három méterről.
Azt mondja: „Schulzy!
Hoztál úszógumit is?”
Mondom: „Úszógumit?”
Erre ő: „A spermádnak, ha már nem tud úszni.”
Figyeljetek, ez kettőből kettő.
Mindkettő bemart, de attól jók voltak.
Azt mondja: „Nyugi! Csak egy jó kell!”
Adott egy átlátszó szatyrot a hokizós cuccokkal.
Pohár, kencék, papírok.
Megmutatta, merre van a hokizószoba. Gondoltam, a váró mellett lesz. Hát, nem.
A kórház túloldalán.
Végig kellett mennem a kórházon egy átlátszó recskazacsival.
Az emberek úgy bámultak, mint mikor Cersei végigvonult Királyváron.
„Szégyen!”
Olyan gáz volt, hogy elkezdtem kocogni.
De így meg úgy tűnt,
mintha izgatott lennék, hogy kiverhetem a kórházban.
Végre odaértem a szobába. Elég kicsi volt. Mint ettől a hangszórótól eddig.
Bementem. Feltűnt, hogy nincs tévé.
Beparáztam.
Elkezdtem keresni a magazinokat. Nem voltak sehol.
Még jobban beparáztam.
Elővettem a mobilomat. „Nincs szolgáltatás.”
Pánikoltam.
Két évtizede nem hokiztam à la nature.
Komolyan egy ilyen pillanatban ne használjak kütyüket?
Emlékekre verjem ki, mint valami sorozatgyilkos?
Csukjam be a szemem, és idézzem fel 2010-et?
Azt már nem, baszki!
Néztem, van-e valami rés a falon, mint A remény rabjaiban.
Tövig benyomtam volna. Mi, Andy Dufresne?
Nem mehettem vissza a váróba,
hogy: „Ki tudja a wifijelszót?
Előmelegítem neked a fleshyt, tesó!”
Pánikoltam, mert ha nem tudom kiverni, a petesejteknek annyi.
Cserben hagyom az asszonyt, mikor csak ki kéne vernem.
Volt egy ablak a szobában. Nyilván el volt takarva.
Hirtelen valaki kívülről elhúzta az ablakot.
A túloldalról egy kurva jó latina nővérke elkezdte magyarázni, mit csináljak.
„Töltse ki a papírokat, uram!”
El is kezdtem recskázni.
Mondom, ez tuti benne van a 30 rongyban.
Szerepjátékozni fogunk.
„Töltse ki a papírokat, uram!”
Mondom: „Inkább elintézem a zöldkártyád, Esmeralda.
Két amerikai állampolgárt is összehozunk ma. Adakozó kedvemben vagyok.”
Kiderült, hogy igazi nővér volt. Ott dolgozott.
Azt mondja: „Uram, most még ne maszturbáljon!
Előbb ki kell töltenie a papírokat.
Ha kitöltötte a papírokat, belemaszturbálhat a pohárba.
Ha kell csíkosító, használhat csíkosítót.”
Mondom: „Csíkosítót?”
Erre ő: „A dzselét.”
„Van csíkosító meg dzselé, hogy a pohárba maszturbáljon.”
Aztán hozzátette, ezen megborultam, hogy: „De nyálat ne használjon!”
Mondom: „Kinek a nyálát?”
Erre ő: „A sajátját.”
Mondom: „Mi van? Azt a melegek szokták! Vagy nemtom, de akkor is!”
Senki sem veri ki így.
Mint valami végtelenített medence. Tök egészségtelen.
És ha valaki felveszi, és lejátssza visszafelé? Hogy…
Azért ez kurva para! Mit szólnának az emberek?
Mondom: „Nem fogom a nyálamat használni.”
Erre ő: „Jó, pero tényleg ne csinálja!
Ha belemaszturbált a pohárba…
kopogjon kétszer az ablakon, és átveszem a poharat.”
Mondom: „Oké”. Elhúzta az ablakot.
Olyan volt a kezem a sok csíkosítótól, mintha megöklöztem volna egy szamarat.
Csak úgy csorgott a csuklómon a dzselé.
Elkezdtem recskázni. Új technikákat találtam fel:
Mr. Miyagi.
Polip.
Nekicsapkodtam a pöcsömet mindennek a szobában.
Mindent megtettem, hogy elmenjek.
Valahogy eljutottam odáig, hogy majdnem eldurrantam.
Ki akartam nyitni a poharat. Gyerekbiztos volt a kupak.
A kezem meg csupa csíkosító meg dzselé volt.
Nem tudtam eléggé lenyomni és eltekerni,
hogy kinyissam a gyerekbiztos kupakot.
Azért vagyok itt, mert gyerekbiztos vagyok!
Nem kell fokozni a dolgot!
Próbáltam foggal leszedni. Nem sikerült.
Így már a szám meg az arcom is tiszta csíkosító meg dzselé volt.
Úgy néztem ki, mint valami nyáladzó kutya. A tököm kivolt már.
Ha nem tudom kiverni, a petesejteknek annyi.
Cserben hagyom a feleségem. Bepánikoltam,
és úgy éreztem, az egyetlen megoldás, ha átkopogok,
és megkérem a nővért, hogy nyissa ki a recskapoharat.
Tiszteletből oldalra tettem a pöcsöm.
Nem akartam, hogy ha elhúzza az ablakot, és meglátja a farkam, rácuppanjon.
Nyilvánvaló volt, hogy ezt akarta.
„Éhes vagyok! Add ide!”
A feleségem iránti tiszteletből oldalra tettem a farkam.
Kétszer kopogtam az ablakon. Odajött a kis latina nővér.
Mikor elhúzta az ablakot, egy fura pozícióban lévő csávó fogadta
kezében a pohárral, amit ki se nyitott,
a száján és az arcán meg valami áttetsző cuccal.
Azt mondja:
„Úristen! Ez lehetetlen!
Que no, ez lehetetlen!
Mondtam, hogy a pohárba maszturbáljon!
A gyomrából nem tudjuk kiszedni!”
Ekkor leesett, hogy azt hiszi, hogy leszoptam magam
a spermaklinikán.
Mintha valami beteg állat lennék, aki ezen élvezkedik.
„Ez nem megy a feleségem hasába. Az enyémben van. Késő!”
Életem egyik legkínosabb pillanata volt.
De ugye még produkálnom kellett a cuccot.
Könyörögtem, hogy: „Kérem! Félreérti!
Ez a dzselé. Nem tudtam kinyitni…”
Nem hitt nekem. Kinyitotta a poharat, odavágta, és elhúzta az ablakot.
Megpróbáltam újra recskázni.
De meghallottam a hangját az ablakon át,
ahogy mindenkinek azt meséli,
hogy leszoptam magam a spermaklinikán.
Arrébb slisszolok, de hallom, hogy: „És még folytatja!
Hihetetlen! Ekkora kéjencet!
Tudtam, hogy faszszopó. Ezért szóltam, hogy nyálat ne. Tudtam!
De le se nyelte. Az arcára lőtte.
Minden összeken vele. Mindent!”
De valami csoda folytán sikerült elmennem a pohárba,
és megtermékenyítettük a petesejteket. Ja.
Ja. Az király volt.
Igen.
Visszamentünk, és mondták, hogy kilenc embriónk van.
Nagyon örültünk neki.
Mondtuk a dokinak, hogy a legerősebbet ültesse be.
Nem válogatunk a neme alapján. A legerősebbet válassza.
Ott voltam én is. Fogta az embriót, és a feleségembe tette.
Mikor betette, ezt csináltam.
És…
Kérdi: „Mit csinál?”
Mondom: „Legyen már benne valami hagyományos is!
Na! Én fogom magát, maga fogja őt,
és így, vonatozva összehozzuk ezt a babát.”
Azt mondja: „60% az esélye, hogy sikerül.
Az esetek 40%-ában nem jön össze. A szívhangból tudjuk majd, hogy sikerült.
Hetek múlva fog csak kiderülni.”
Tudomásul vettük és eljöttünk. Nagyon izgatottak és idegesek voltunk.
Pár hét múlva a feleségem terhességi tesztet akart csinálni.
Mondom: „Az orvos azt mondta, várjuk meg a szívhangot.”
A feleségem, mint minden feleség,
tiszteletben tartotta, amit mondtam, és hallgatott rám.
Úgyhogy elmentem terhességi tesztért.
Addigra már kb. 30 tesztet csinált a feleségem.
De sosem alakult jól a dolog. Mindig sírt.
Szörnyen éreztem magam miatta.
De ezúttal láthattam, ahogy pozitív lett a terhességi tesztje.
Az nagyon király volt. Tényleg. Rohadt jó volt. Rohadt jó.
Úgy megörültem, hogy kikaptam a kezéből, és megcsókoltam.
Tiszta húgy volt, de leszartam.
Most, hogy érintkeztem a szeretett, imádott nő vizeletével,
engedjétek ki R. Kellyt! Nem olyan gáz, mint amilyennek tűnik.
Mint a langyos reposado. Utána mehet a lime!
Rohadtul örültünk, mikor megláttuk a tesztet.
Izgatottak voltunk.
És ez napról napra fokozódott. Aztán eltelt még pár hét.
Egy reggel felkeltett a feleségem, hogy nagyon rosszat álmodott.
Mondom, na, tuti megcsaltam álmában.
Már megint.
Csak erről tud álmodni. Hogy más nőkkel dugok.
Minden éjjel azt álmodja, hogy más nőkkel dugok.
Próbálok rájönni, mitől lehet. Értitek, mire gondolok. Hogy…
„Nem tanítanál meg rá? Kurva jól hangzik.
Nekem álmomban kihullik a fogam vagy leesik a törcsim.
A te álmaidban DiCaprio vagyok, aki a Victoria's Secret show-n orgiázik.”
Mikor rosszat álmodik, mondom neki, hogy az segít a leginkább,
ha részletesen elmeséli, hogy mi történt.
Lepippantott?
Nem? Ő sem? Érdekes. Oké, értem.
Még a rémálmaidban is rémálom az életem. Ilyet!
De azt mondta: „Nem, nem csaltál meg.
Azt álmodtam, hogy elvetélek.”
Tényleg szörnyű a gondolat is.
Próbáltam megnyugtatni: „Ne félj!
Folyton ezen kattogsz. Nehéz volt ez az egész,
de minden rendben lesz.” Felkelt, hogy kimenjen a mosdóba.
Minden csupa vér volt.
Megijedtünk. Nem tudtuk, mi történik.
Hívtam a kórházat. Mikor elértem őket,
mondták, hogy azonnal menjünk be. Beszálltunk egy Uberbe, és mentünk.
Végre odaértünk.
Bementünk a vizsgálóba, és vártuk az ultrahangot,
hogy kiderüljön, van-e szívhang.
Bocsánatot kértem a feleségemtől. Mondom: „Úgy sajnálom!”
Erre ő: „Mit?”
Mondom: „Hogy ez az én problémám,
de te viseled a terhét, és nem tehetek semmit. Nagyon sajnálom.”
És aztán élete talán legnehezebb pillanatában
a legklasszabb dolgot mondta, amit valaha mondtak nekem.
„Andrew, neked már nincsenek problémáid.
Nekünk vannak problémáink, amiket együtt oldunk meg.” Klassz volt.
A feleségem eléggé védi a magánéletét,
de beleegyezett, hogy megosszak ma veletek valamit.
Mehet a videó!
- Készen állsz? - Aha. Lássuk!
Úristen!
Tudtam!
Istenem!
Kisbabájuk lesz.
Istenem!
Puszilj meg!
Tökéletes.
Ugye?
Ő az unokánk.
Hogy hívják?
- Shiloh. - Shiloh.
Azt jelenti, Isten ajándéka.
Köszönöm.
Köszönöm szépen.
És ha van köztetek olyan, aki hasonlón megy át,
akkor bátorítani szeretnélek,
mert a fény az alagút végén, az, mikor végre láthatod a gyerekedet,
elfeledteti az összes nehézséget.
Sok szerencsét kívánok, és Isten áldjon!
Ja.
Még két dolgot el akarok mondani.
Az első:
megszületett Shiloh. Szóltunk a barátainknak és a családnak.
Nagyon örültünk.
És volt valaki, akinek nagyon el akartam mondani.
A húsgolyónak.
Tudom, hogy őrültségnek hangzik.
De ez a csávó kétszer is megnevettetett életem legsötétebb pillanataiban.
És rengeteget segített.
Szerettem volna, ha tudja, hogy sikerült.
Elkezdtem körbekérdezni: „Volt ez az ápoló, aki segített nekünk.
Ide tudnák esetleg küldeni?”
Kopogtattak az ajtón.
A latina nővér volt az.
Csak szívatlak.
Képzeljétek el, ahogy meglátja a gyereket!
„Lehetetlen!”
Nem.
A húsgolyó volt az. Hallotta a jó hírt, és bejött.
Tökre örült, meg minden.
Azt mondja: „Úristen! Gratula!
És tudjátok, öt még le van jegelve, ha úgy gondoljátok.”
Először nevettem, de aztán megakadtam a számnál. Öt?
Kilenc embriónk volt. Itt van az egyik.
Mi a fasz lett a másik hárommal?
Aztán leesett.
Ezzel bizniszel.
Ez a rohadék embriókat lop a meddőségi klinikákról,
aztán eladja őket a kínai éttermeknek levesbevalónak.
Én ezt tenném. Tudjátok, milyen zavaros a levesük.
Majd nézzétek meg!
Megkérdeztem tőle: „Mi lett a másik hárommal?”
Azt mondja: „Csináltunk pár vizsgálatot, és nem voltak életképesek.”
Erre én: „Ez mit jelent?”
Erre ő: „Nem szívesen ültettük volna be őket.”
Mondom: „Miért?” Erre ő: „Nem teszünk ilyet.”
Erre én: „Miért?” Erre ő: „Nem szívesen tennénk.”
Erre én: „De miért?” Erre ő: „Nem csinálunk ilyet.”
Erre én: „Mi a fasz lett a három embrióval?”
Aztán volt egy tesós pillanatunk.
Megfordult,
becsukta az ajtót,
visszasétált,
odahajolt hozzám, hogy:
„Retardáltak.”
Figyeljetek,
nem tudtam, hogy csak cinkelésből mondta-e,
vagy komolyan.
Mondom: „Ezt hogy érted?”
Erre ő: „Retardáltak.” Ember!
Egészségügyi szakember. Műtősruhában.
És akkor tol egy ilyen csirkeszárnyat.
„Fagyit!”
Besérültem. „És ha őket akartuk volna?” Azt mondja: „Nem lehet.”
Erre én: „És ha a farmunkra elkélne a jó munkaerő?”
Hogy megforgassa a szénát vagy felébressze a kakasokat.
„Kukurikú! Ki az?
Fagyit!”
Azt mondja: „Nem lehet.”
Erre én: „Mi lesz velük?” Erre ő: „Lehúzzuk őket.”
Vagyis ahol kifolyik a szennyvíz a városból,
ott él egy kolónia
Tini Nindzsa Retardált.
És hát ez bizony Staten Island. Ez a tudományos…
Köszönöm szépen, New York!
Isten áldjon! Köszönöm szépen!
A feliratot fordította: Bednárik Henriett