Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ось мій улюблений нью-йоркський жарт. Розповісти?
Ну добре.
Люблю вас.
І вас теж люблю.
Ніхто так не пишається своїм містом, як ми.
Я так думав усе життя, а потім поїхав до Чикаго.
Чикаго офігенне…
Але вони пишаються лайном, яким не варто пишатися.
Як-от трагедіями, що сталися в їхньому місті.
Вони назвали футбольну команду як ту пожежу, «Чикаго Файр».
Ми любимо Нью-Йорк. Ми не називаємо футбольну команду…
«Нью-Йорк, 11 вересня».
А як літаки, «Джетс».
Ну люди…
Не назва після… А назва раніше. Ясно?
Ось вам, Чикаго. Це і є впевненість.
Або відомості зсередини. Але про політику я помовчу.
А тепер привітайте мого сина,
Ендрю Шульца!
Нью-Йорк!
Давайте довбані овації!
ЕНДРЮ ШУЛЬЦ: ЖИТТЯ
У моєму житті багато змін. У мене народилася дитина.
Це доволі круто. Так.
Так.
Так. Тобто моя дружина народила дитину. Роз'ясню.
Ненавиджу, коли чоловіки приписують собі процес пологів.
Знаєте, про що я? Ці чуваки нової епохи, типу:
«Ми вагітні».
«Ми народили».
Та ну, стулися вже. Ти нічого не робив. Це образа.
Як коли дружина каже: «Ми чимало заробили».
«Ой, ми? Справді, люба? Он як…»
Це якби мої потуги, ясно?
І епідуралки для цього немає, так і знай.
Мамочки, то я дуркую. Тут є мами?
Отож. І я про це.
Пологи — найдикіша річ, яку я бачив цього за все своє життя.
Краще б я прочитав книжки й брошури, які дав лікар,
ось що я вам скажу.
Коли дружина вагітніє, треба звернутися до акушера-гінеколога,
якого в нас називають OBJYN, еге ж?
Я не знав, що це означає. Думав, якісь чергові гей-літери.
Дружина каже: «Потрібен OBGYN».
Я собі думаю: «Навіщо нам довбаний гей,
щоб народити дитя?
Що вони про це знають? Це геть не їхня юрисдикція».
Я не хочу, щоб лікар-гей заглянув дружині між ніг
і такий сказав: «Фу, вагіна.
Як гидко!
Краще б я споглядав щось звабливе, як-от дупа, повна лайна».
Тож я не читав ті книги й брошури
й гадки не мав, чого очікувати.
У дружини відійшли води. Я в захваті. Я зарядив Nintendo Switch.
У мене є подовжувач про всяк випадок, бо розетка далеко від дивана.
Ми приїхали в лікарню. Вахтери підбадьорюють:
«Шульце, ти от-от станеш татком». А я: «Я от-от переможу в "Маріо Карт"».
Ідемо в пологову.
Почалися пологи. І з ними сюрпризи.
Ось що я б хотів знати завчасно.
Кожні дві години під час пологів заходить лікар
і брудно мацає твою дружину.
Гадаю, знати це досить важливо, так?
Мабуть, це перше, про що пишуть усі ті брошури.
Краще б вахтери мені про це розповіли замість підбадьорювання.
«Твоя дружина всю добу буде чиєюсь рукавичкою.
Тож готуйся до ритуалу приниження для ілюмінатів,
на який ти погодився!»
Обирайте акушера з розумом.
Не беріть двометрового вікінга з руками-лопатами.
Бо це в жінки не розкриття. Це він усе просто вигріб.
Слава богу, у нас була міні філіппіночка. Слава богу!
Така, схожа на конструкторку костюмів для «Суперсімейки». Бачили?
У неї були крихітні руці…
Як палички для їжі. Манюні.
І я пам'ятаю, як вона плавно увійшла в палату.
Підійшла до дружини, розсунула їй ноги, пальці вглиб.
І кричить: «Чотири!»
Я перестав дрочити. Кажу: «Хвилинку.
Яке це тобі "чотири", сучко? Та вона "десяточка"!»
«Ану, сонце, стисни, як ти вмієш. Міцно. Щоб усе повітря всмокталося!»
Четвірки. Це на Стейтен-Айленді.
Я знаю, як виглядає четвірка.
Та ні, я жартую. Стейтен-Айленду мій привіт.
Ось так, бляха.
Найбожевільніші ньюйоркці, точно.
Найпристрасніші, дикі.
Якщо хтось спробує захопити Нью-Йорк, Стейтен-Айленд їх порішає.
Є причина, чому люди зі Стейтен-Айленда саме такі,
але про це ми ще поговоримо.
У будь-якому разі, іде добове свято пальців у піхві,
я собі сиджу, так?
І от за добу в дитини падає серцебиття.
Потрібен екстрений кесарів розтин, так?
Лікарка каже мені: «Потрібен кесарів розтин.
Ви все читали й знаєте, чого очікувати». Я кажу: «Так».
Дружину переводять в іншу палату. І я слідом.
У мене туман у голові й болять пальці від «Маріо Карт».
Я 24 години не спав.
Лікарня як райдуга. Я не второпаю, що відбувається.
Лікарка веде мене у підсобку в тій кімнаті
і дає мені хірургічний костюм, як у лікарів.
І каже: «Одягайте».
Я такий: «Навіщо?
Це що, я маю різати гарбуз?»
Кажу: «Що це в мене за наркоманська страховка,
що я сам маю виконувати кесарів розтин?»
А сам гуглю: «Кесарів розтин батько».
І в мій телефон заливається транспорно.
Думаю: «Хто вкрав мій телефон і шукав таке цікаве?»
Знаєте?
Я і лікарка йдемо до операційної. Моя дружина там лежить.
Над нею висить завіса, за якою все до цицьок.
Лікарка каже: «Станьте біля цицьок». Я кажу: «Звісно.
На бік кривавого місива я не піду, побуду з пострибуночками.
На захисті й охороні цицьок».
Дружина відрубилася. Я…
Циця має бути напоготові, так? Маля треба годувати.
І щоб від молока його не вирубило.
Я їх розгнуздав. Дму на соски, як у пляшку «Снеппла».
Лікарка ріже мою дружину.
Виймає дитину. Ми чуємо плач.
Я не бачу дитину. Дружина: «Іди поглянь на маля».
Я обходжу завісу. Там бачу дитину.
Не знаю, чи хтось із вас колись бачив новонароджених.
Знаєте, як жаби спершу є пуголовками?
Діти спершу є пуерториканцями. Ви це знали?
Кожний спочатку пуерториканець.
Це було найбільш пуерториканське дитя, що я бачив.
От просто: у бейсболці «Янкі» й із дармовісом-жабкою.
І одразу на Toyota RAV4 з убер-рейтингом 4,7.
Навіть не: «Гу-гу, га-га». А просто…
Забагато ритму, не моє маля.
Я йду до лікарки. Питаю: «Чому дитина пуерторіканська?»
Лікарка глянула на мене й каже: «Просто треба розігріти».
Вони взяли мою пуерториканське маля
й поклали під лампу для такітос, як у забігайлівці.
Чесно. Найкраща медична установа,
Сполучені Штати Америки,
робить ваше пуерторіканське дитя білим лампою для такітос.
Я бачив, як вони висмажили Пуерто-Рико з моєї дитини.
Маля змінило колір, як перстень настрою. І ось що.
Мій настрій сильно покращився.
Боже!
Дитина стала білою, я такий: «Вони нас не замінять».
Шкодую, що я сказав це вголос.
У нас така чудова дитинка.
У нас народилася дівчинка.
Це круто. Тут є тата дівчаток?
Тата дівчаток?
Бляха, от і я про це.
Напружує — триндець, га?
Ясно, чому на відео з оголошення статі дитини
у татів такий вираз обличчя, коли дим рожевий.
Коли дим синій, у татів типу футбол.
Вони такі…
А коли рожевий, вони просто вдивляються вдалечінь.
Ніби отримали лист відмови з Гоґвортсу.
Не тому, що ми засмучені, що в нас буде донька, ясно?
Це тут ні до чого.
Ми дуже щасливі. Ми в захваті.
Просто коли ти тато дівчинки,
якщо будь-що станеться з нею — це твоя провина. Це миттєвий стрес.
Я маю скриншот моменту, коли я дізнався,
що в мене буде дочка.
Якщо хочете побачити стрес,
побачити справжній тиск… Ану поставте.
Це…
Дивіться, як схопив ті простирадла. Так просто не можна.
Це тиск знання:
що б не сталося з твоєю дочкою, винен тато.
Коли ти тато дівчинки, неважливо що з ними відбувається, винні ми.
Так? Не прийшов на її матч, вона відкриває OnlyFans.
З якоїсь сраної причини винен я.
Вона смокче член — це проблема тата.
Це тато… Я навіть членів не смокчу. Це з маминого боку сім'ї.
Мами передають ДНК членосмоктання
нашим невинним дочкам,
а нас звинувачують.
У моїй дружині точно не залишилося членосмоктальної ДНК.
Даю гарантію.
Усе вийшло з плацентою абощо.
Вона смокче з таким обличчям, наче в мене член із кінзи.
Приберіть уже це фото. Я не можу… У мене ПТСР.
Тато дівчинки — це важко. Це чудово. Круто.
Ми їх любимо, але це щирий стрес.
Хлопчик — це легко. Є тата хлопців?
Ага, хлопці є.
От і я про те саме.
Це легко, так?
Бо можна не любити свого сина…
а він стає лише кращим.
Неприємно це визнавати, але це ключ до успіху чоловіка.
Усуньте батька з його становлення.
Успіх гарантований. Ніколи не підводить.
Леброн Джеймс, Джефф Безос, Ісус.
Татусі не брали участі в їхніх життях. Збіг?
Тата геть — і творяться дива.
Якби батько Ісуса був у його житті, він був би теслею. Факт.
Він був би Хесусом.
Був би не на хресті, а в майстерні, робив би їх.
«Міцний хрест. Що завгодно можна на такий прибити.
Горіхове дерево. Дивіться, горіх».
Не перевантажуй згори, там своє напруження.
Ти робив обрізання сину?
Ага, робив.
Отож і я про це, бро. З релігійних міркувань чи з американських?
-З міркувань моєї дружини. -Дружини. А сам ти обрізаний?
Ні?
Твоя дружина така: «Ніхто більше не мусить терпіти це лайно.
Член моєї дитини не буде як той іншопланетянин у кошику».
Треба це обрізати!»
Це сміливо. Або ще люди рівняються на інших.
Бо в Америці всім роблять обрізання.
Ні!
Гаразд, бро.
Доведи!
Ну ж бо, витягай!
Витай, трясця!
Якщо не побачу піщаного хробака з Дюни — не вірю.
Я хочу сказати, що за межами США обрізання роблять лише в релігійних колах.
Звісно, євреї. Винайшли це євреї.
Авраам так і сказав: «Це заповіт, який ви укладаєте з Богом.
Так Бог знатиме, хто за.
Якщо хочеш бути частиною племені —
з тебе ось це».
Його слова, не мої.
Ну? Чесно кажучи, Не думаю, що він почав із цього.
Спершу так: «Усім капелюхи. Вихідні щоп'ятниці. Крутяк».
А за два тижні: «І ваші кальмари».
І ти так: «З якого переляку він про кальмари?»
Євреї мають це робити. Євреї мусять.
А християни — ні. Бо прийшов Ісус. Сазав: «То в Авраші шиза була.
Любить він різати члени малятам. Дивак.
А я поговорив із татом — уже того не треба».
Потім мусульмани це повернули.
Як вінтажний трикотаж.
У нас тут є мусульмани?
Ви знаєте, чому ви це робите. Немусульмани не знають.
Чому в мусульман є обрізання?
Бо мусульмани завжди намагаються переєвреїти євреїв.
Це суперництво братів, старе, як час.
«Скільки разів на день вони моляться? А ми будемо п'ять разів на день. Так.
Скільки днів вони не їдять? А ми не їстимемо цілий місяць.
Вони роблять обрізання лише хлопцям?»
Більшість американців роблять це без причини, ясно?
І найсмішніше, що коли наші батьки роблять це з нами,
вони не кажуть, що зробили.
Не кажуть, що в нас інші члени.
Ми дізнаємося вже в дикій природі.
Ось ти в спортзалі.
Поряд миється якийсь серб, і ти такий:
«Якого біса?
Що це із членом Драґеля? Ви теж це бачите?
У нього ще й піхва на кінці, бро!
У Драґеля надбудована піхва. Очманіти!»
«Драґелю, не затуляй носа, як чхаєш, бо там іще більше насуває».
Реально. Я пам'ятаю момент, коли я дізнався про необрізані члени.
Пам'ятаю, я дивився порно, а чувак не був обрізаний,
але в титрах не написали.
Це нелегально. Це має бути поза законом.
І я пам'ятаю, як дівка схопила м'ясо. М'ясо виглядало халяльним.
Тобто… Ну ви зрозуміли?
Шаурму поголили, еге ж?
Схоже, обрізане. Узбережжя чисте. Я починаю дрочити.
Раптом вона схопила член.
Смикнула.
І голівка зникла.
Я впустив свій член. Такий: «Що це за чаклунство?»
Я не дрочитиму на безголового вершника із Сонної Долини
й нісенітниці часів Генріха VIII.
Вона смикнула член назад. Гоп, нізвідки — День бабака.
Той член виринув дихнути.
То він вдихнув.
Я так засмутився, що залишив коментар. Так, і я там був.
Я був одним із тих людей. Навіть із реального логіну.
«Стався до роботи серйозно.
Дівка відбілила дупу. А ти прийшов на роботу в худі.
Що за фігня?»
Ось які ми зарозумілі.
Ми називаємо людей, яким не родили обрізання, «необрізані».
Ми придумали для них слово, яке не мусить існувати.
Бо вже є всі слова. Це «обрізаний» і просто «член».
Ми ж не називаємо людей негеями.
Просто «геї» і «ті, хто потраплять у рай».
Це дві дуже різні…
Ну не я вигадую правила.
Поговоріть із євреями.
Старий Заповіт. Це Старий Завіт, ясно?
Отак.
А завагітніти важко.
Я і гадки не мав.
Скажу вам зараз, усім у цьому залі.
Це важко.
Вам усе життя брехали про безпечний секс. Він і так безпечний.
Нема презерватива на побаченні — не висмикуй.
Нічого не буде.
«А передеякулят?» Перед, матчевий, плей-офф…
Не висмикуй.
Ясно? Якщо вона не іспаномовна,
тобі нема про що хвилюватися.
Чесно.
Якщо вона іспаномовна — це проблема.
У її піхві твоя сперма стає червоним панциром із «Маріо Карт».
Гарантоване потрапляння.
Дрочиш у серветку.
«Ой, боже, двійня».
Так завжди й буває.
Я стільки років жив у страху, що жінка завагітніє.
Я з 12 років цього боявся.
Я лише почав дрочити, а вже боявся.
Аж настільки, що коли я дрочив,
я потім протирав унітаз мийним засобом.
Змивав, чекав 60 секунд,
потім ще раз змивав.
Бо я був наляканий, що мама сяде посерити…
а через дев'ять місяців у мене буде відсталий син-брат.
Падає з мами котях.
Один сперматозоїд робить «Звільни Віллі».
І я 18 років купую шоломи, бо не змив двічі. Ну не йолоп?
Отже, жінки набагато обізнаніші щодо ненадійності фертильності, ясно?
Моя дружина мріяла бути матір'ю.
Але ще до всіх наших спроб вона сказала мені:
«А що як ми не можемо завагітніти з якоїсь причини?»
І я такий: «Це що, виклик мені, бляха?
Ти про що взагалі? Я можу це зробити прямо зараз.
Лише затисну булки, коли кінчаю. Бо я це не роблю.
Я ж не хочу пробити діру крізь твій череп.
Чи ти хочеш дихати через голову,
якщо я кінчу з усієї сили? Хочеш, га?
Матимеш тоді ріг, як у єдинорога,
якщо я потужно кінчу».
Я образився, що вона так подумала.
Пам'ятаю, після першої спроби сексу, щоб завагітніти,
я подивився їй у вічі й сказав: «Я влучив!»
Витягнув, як Стеф Каррі. Такий…
Минуло пів року. Дитини не було.
Дружина нервує.
Вона боїться, що це її провина.
І я нервую.
Я боюся, що це її провина.
Ну не моя ж. Я перевірив свою сперму. Зробив так, і вона не розповзлася. Так…
Ні, дівчата. Саме так чоловіки роблять аналіз своєї сперми.
Якщо вона на наших пальцях, ми так…
І якщо нитка не порветься, це Нік Кеннон.
Кут 90 градусів.
Якось я узяв її двома вказівними пальцями. І розтягнув аж отак.
Якісь дітлахи подумали, що то стрибалка.
Дружина й каже якось: «Я хочу перевірити яєчники.
Здаси аналіз сперми задля підтримки?»
Я сказав: «Авжеж.
Будь-що, аби тобі полегшало,
хоч це марна трата часу й грошей, але здам».
Звісно, у мене ж там столярний клей, га?
Воно липке-липке.
Схочеш приклеїти на стіну картину чи холодильник — лише скажи.
Пульну, як Пітер Паркер, і клей, куди захочеш.
Щоб мужику перевірити сперму,
треба поїхати в лікарню й там подрочити в баночку.
Але я тепер знаю, що це дуже знижує самооцінку.
Бо з'ясувалося, що сперми на вигляд набагато більше на спині.
Моя впевненість щодо обсягу була заснована на цьому.
Тепер я знаю, що це міраж. Це брехня.
Жіночі спини — це як дзеркала заднього огляду в машинах.
Ви знали про це?
«Об'єкти здаються більшими, ніж є насправді».
Спину я розмальовував, як художник.
Типу я працюю на «Нікелодеон».
Видаю нагороди «Вибір дитини».
«Принеси мені рушник». «Краще швабру, щоб протерти все,
що в тебе на спині».
Я увійшов із такою впевненістю.
Мені дали баночку, а я їм видам «Мартіні».
Я готовий.
Пам'ятаю, я зайшов у кімнату. Подрочив.
Розплющив очі.
Поглянув униз.
Я думав, що промахнувся.
Там було так мало сперми, що можна було вручну порахувати.
На чашці була червона лінія на три чверті об'єму.
Нахіба? Я досі цього не розумію.
На три чверті банки?
Ви даєте людям баночки для бегемотів із зоопарку?
Навіщо мені та банка? Досить футляра для контактних лінз.
Його б я спінив, наче «Гіннес».
Пінка нагорі, як на пиві.
«Хай постоїть, медсестро. Що, ніколи не пили "Гіннес"?»
Мені стало так ніяково. Думаю: «Треба спитати, чи їм вистачить».
Збираю всю хоробрість, яка в мені залишилася.
Глибоко вдихаю. Виходжу з кімнати.
І бачу медбрата.
Такого італійця, мужика-фрикадельку.
Волосся на грудях лізе з-під халату.
На ньому золотий кулон — перчик.
Він навіть в кроксах, а в «Джорданах 3».
Я кажу: «Цей тип тут не може працювати.
Може, підробляє, аби красти фентаніл. Щось тут не те».
Я тихо підходжу до нього.
Між нами метра півтора. Він дивиться. Бачить мене.
І кричить: «Шульці!»
Я вам дещо скажу.
Реально не хочеться, щоб тебе впізнали
на аналізі сперми,
коли ти несеш плювочок тієї сперми на дні банки.
Я кажу: «Як справи? Не кричи».
І так: «Агов, бро. Гадаєш, цього вистачить?»
Він бере баночку.
Підіймає її до світла,
як бісів брильянт,
і каже: «Чесно, бро,
тут працює один гей.
То в нього між зубів більше можна наколупати».
Мені стало гірко, але жарт класний. Моя повага.
Він каже: «Нічого, Шульці. Досить і одного».
Я хвилююся.
І йду геть.
Цілий тиждень я себе підбадьорював.
Умовляв себе.
Типу: «Так, у тебе мало сперми, але вона щільна.
Високоякісна. Міцна, як самогон. Ось як».
Ми з дружиною поїхали за результатами.
Лікар почав із дружини. Мою дружину звати Емма.
Він каже: «Еммо, маю сказати, ваші яєчники
просто прекрасні.
Вони приголомшливі. Неймовірні. Бездоганні».
Забагато прикметників, якщо цікавить моя думка.
Дай оцінку циврою і замовкни.
Годі базікати про геніталії моєї дружини, га?
Ви ж знаєте, що всередині піхви. Типу…
Така фігня…
Схоже на розлюченого мексиканця? Га?
«Хочеш яйцеклітини, падло? Ну йди діставай».
До мене ще не дійшло. Я дивлюся на нього:
«Як ви думаєте, в чому причина?»
Він і каже: «Ми також отримали аналіз сперми,
і можна сказати, що вона десь на "троєчку"».
Тут я вирубився.
Далі рефлекторно: «Та ти ж не куштував!»
Так? Ну бо…
Я захищався. Визнаю.
Я кажу: «Що ти верзеш про "троєчку"?»
Він каже: «Сперма слабо плаває». Я: «Хлопці збагнули, що вони в банці.
Ти про це подумав?»
Ти б у джакузі плавав? Ні, ти б…
Сів, розслабився, скурив косяк, так?
Сидиш, струмінь води в дупі, але нікому не кажеш.
Бо гей — це якщо всі знають.
Питаю: «А чому слабо?»
Він каже: «Може, у вас така природа.
Або ви приймали таблетки для росту волосся років 15».
Я такий: «Що?»
Він каже: «Основний ефект — волосся не випадає.
Але є побічний ефект — сперматозоїди слабо рухомі.
Тобто шевелюра повна, але жінки не можуть завагітніти».
Я кажу: «Стривай, бляха.
Мені не казали, що з тими таблетками ти ідеальний.
Тобто є пігулки для чоловіків,
з якою де можна кінчати в будь-яку жінку, а вони не вагітніють,
а побічний ефект — маєш шикарну зачіску?
Це що за…
Це мне має меж. Ви не вмієте як слід рекламувати».
Я кажу дружині: «До біса таблетки й волосся. Зробимо дитину».
А дружина: «Розглянемо всі варіанти».
Боляче. Брехати не стану. Це боляче.
Я розумію, бо в мене великі вуха й ніс,
і лисим я буду як банкір у «Грінґоттсі».
Але все одно образливо.
Я іду до лікаря й кажу: «Доку, що нам робити?»
Лікар каже: «Гадаю, вам потрібно спробувати ВМІ».
Я питаю: «Що це?»
Каже: «Внутрішньоматкова інсемінація».
Я: «Доку, я лише в школі вчився.
Але я певен, що саме цю фігню я і робив.
Тобто я ту матку
інсеміную з усіх сил, внутрішньо.
Я останні шість місяців лише шпигував дружину».
Лікар каже: «Ні, ВМІ відбувається так».
Ось що він сказав мені дослівно. Без змін.
Він каже: «Коли в дружини буде пік овуляції, ви приїдете в лікарню.
Дружина буде в одній кімнаті, ви в іншій. Ви мастурбуєте, я забираю ваш зразок.
Потім іду до вашої дружини.
І вводжу цей зразок дружині».
«Що ти, бляха, сказав?
Ану повтори.
Я, певно, щось не те почув, що ти казав».
Бо звучало так: «Ти дрочиш. А далі я сам».
Так, бляха, і звучало.
Кажу: «Мені не треба кур'єра сперми. Я сам доставлю, дякую».
Я маю сидіти в кутку, поки ти заливаєш сперму в мою дружину?
Як я скажу дитині, звідки вона взялася?
«Якось я, твоя мама й один друг…
улаштували вечірку Дідді». Так?
Ось що було.
Ми спробували ВМІ.
Нічого не вийшло.
Природно теж не вийшло.
Член не працював.
Ідемо знову до лікаря. «Є ще варіанти?» Він каже: «Є ще один.
Називається ЕКЗ». Ви чули про ЕКЗ, так?
Більшість чули. Але не знають, що це. Це «Парк Юрського періоду».
Ось і все.
Береш сперматазоїд, яйцеклітину.
Відправляєш у лабораторію, де є ще тисячі чужих зразків.
Аби лише етикетки читали. Ну й усе.
Тепер ясно, чому я панікував, коли дружина народила пуерториканку.
Я-бо знав, що мій почерк — лайно.
Типу там: «Як нерозбірливо. Ану дай Гектора. Точно залетить».
ЕКЗ дуже важко для жінки.
І дуже дорого для чоловіка. Хоч про це замало говорять.
Про фінансову травму, пов'язану з процедурою.
Тридцять тисяч доларів за дитину.
Так. Я поцікавився торгівлею людьми.
Просто глянути.
Я ж капіталіст. Звик до вільного ринку.
Ціна новенького бразильця — від 1000 доларів.
Це щось нове.
Amazon Prime з Амазонії.
Амазонніше не буває.
Повисмикують із куща асай. І доставлять під двері ще до обіду.
Я покладу їх у грілку для такіто. Усе, біла дитина.
Я все продумав.
В Америці ми єдина країна, що робить це, та в ЕКО є певні переваги.
Бо яйцеклітини запліднюють у пробірці,
тому ще до імплантації можна знати стать ембріона.
Технічно можна навіть обирати стать своєї дитини, так?
До біса круто, га?
Я сказав дружині: «Слухай, якщо хочеш вибрати стать,
можемо обрати, гаразд?»
Я просто кажу, бо що б ми не вибрали,
це так і залишиться».
Так. Через 15 років вороття не буде.
«Я вважаю себе…» У мене є документи. Начхати, ким ти себе вважаєш.
Я витратив 30 штук на хлопчика. Тож ти хлопець, ясно?
Хочеш бути дівчиною — жени 30 штук. Я тебе виховував.
Не смій у мене красти.
Твоя свобода коштує 30 штук.
Тому йди шукай кляту роботу.
Рекомендую чоловічу, бо жінки заробляють на 25% менше.
Не таке життя ти підписуєшся. Сподіваюся, ти готовий.
ЕКЗ дуже важко для жінки,
бо треба обдурити жіноче тіло, щоб воно виробило більше яйцеклітин, ніж зазвичай.
Скільки яйцеклітин у жінки на місяць?
Хтось каже: «17». Жіночка каже: «Не знаю».
Одна яйцеклітина на місяць.
Ось чому чоловіки вам читають нотації. Тож…
Бо якби ми не казали, ви б нічого не знали.
Сиділи б собі:
«От спечу пиріг і поставлю на підвіконня».
У вас одна яйцеклітина на місяць.
І коли вона не стане дитиною, у вас починаються місячні.
Кров, яка з вас ллється щомісяця.
Гаразд. На всяк випадок. Гаразд.
З ЕКЗ треба обдурити жіноче тіло,
щоб за місяць була не одна яйцеклітина, а 20 чи 30.
Як це зробити?
Уколами.
Уколами. Або повести її на матч усіх зірок НБА.
Брате, приводиш дівчину туди, де є контрактні гравці,
і в ній вмикається автомат із видачі цукерок.
Ні, ваша правда. Уколи, 100%.
Треба вколоти в жінку купу жіночих гормонів:
естрогену й прогестерону. Збільшити їх рівень.
Це гормони, які роблять жінок жінками.
Як тестостерон у чоловіків.
Щоранку я роблю ін'єкцію дружині. І щовечора. І знову щоранку
І я впевнений, що це збіг,
але чим більше жіночого начиння я колов дружині…
Як змінювалася її поведінка? Якщо можете вгадати.
Думаєте, вона стала дуже логічною, чи…
«Боже, ти так добре паркуєшся. Коли це ти навчилася?»
Або можна подумати, що вона геть сказилася.
Варіант С — сука.
Слава богу, я ще мав трохи тестостерону.
Щойно вона ставала занадто дикою, я колов їй «Т».
Не стільки, щоб боксувала за Алжир на Олімпіаді.
Лише щоб її заспокоїти.
Лише стільки, щоб її заспокоїти.
«Де ти вчора вештався?»
«Боже мій!
Я тепер така раціональна.
Хочеш почути історію без зайвих подробиць?
Я помилялася».
І так триває кілька тижнів.
Потім ви їдете на пункцію.
де у вашу дружину встромляють вакуумну трубку,
і висмоктують яйцеклітини з яєчника.
Ми це зробили на Великдень. Полювання на яйця. Жир.
Єдине, що має зробити чоловік у всьому процесі ЕКЗ, —
це подрочити. Це єдине.
Вам дзвонить лікар, щоб запланувати день дрочки.
Це була одна із найбільш чудових моментів мого життя.
Медичний працівник подзвонив мені на мобільний
і сказав: «Пане Шульце,
нам потрібна сперма».
Я кажу: «Де саме, доку?»
Він: «Не дуркуймо». Я: «Добре.
Це цілком зрозуміла реакція».
Він каже: «У нас погодинний запис
з 8:00 до 16:00.
На котру вас записати?»
Який час оберали б ви?
-О Другій. -О 14:00.
Гидота, бро, фу.
О 14:00. Ти заходиш, а вся підлога, як мухоловка. Просто…
Графіті зі сперми на всіх стінах.
Зі стелі капають сталагміти.
На кріслі чийсь піт. О 14:00?
Він досі посміхається, щасливий. Це огидно.
Навіть лубриканту не треба. Просто…
Я не такий. Я сказав о восьмій ранку.
Перший прийом, кондиціонер на мінімумі. Зроблю із цього пелотон-забіг, так?
А тепер скажіть, чи я помилявся в міркуваннях.
Я міркую, що оскільки я маю запис на певний час для інтимної процедури,
що я буду там єдиний. Це справедливе припущення?
Таки так. Бо не хотілося б бути в приймальні з кимось удвох.
Так? Бо може бути ніяково.
Коли обоє уникають зорового контакту й гріють руки.
Я приходжу о 7:58 ранку.
У приймальні 25 мужиків.
Кожен з них думав, що мав бути єдиним.
Я знаю, бо один хлопець заряджав мінісмок прямо посеред приймальні.
USB-зарядка в стіні, смокталка блимає.
Я думав, це кальян. Типу покуримо, розслабимось.
Один чувак привів маленьку азіаточку. Геній.
Я навіть не знав, що можна було привести професіоналку.
По правді, це була його дружина, але ж я не знав.
Я не знав і спробував теж її залучити.
Типу: «Позич мені її ліву руку на п'ять хвилин.
Хай навіть недомінантну. Мені треба лише п'ять хвилин».
Настрій у приймальні —
похмурий.
Перерва. Лишилося 40 хвилин. Усе погано.
Гаразд, усі повісили голови.
Заходить медбрат. Той самий, фрикаделька
Кличе мене на ім'я. Я іду.
Він бачить мене за три метри. Кричить: «Шульці!
Приніс своїх потопельників?»
Я кажу: «Потопельників?»
Він каже: «Так, вони ж не плавають».
Два з двох — у яблучко, га?
Від кожного жарту гірко, але ж два з двох.
Він каже: «Нічого, Шульці. Треба хоч один».
Дає прозорий пластиковий пакет з атрибутами для дрочки.
Баночка, трохи крему, папери.
Вказує мені, де кімната для дрочки.
Я припускав, що поруч із приймальною. Ні.
З іншого боку лікарні.
Мені треба пройти всю лікарню з прозорим пакетом для дрочки.
Люди дивляться на мене, як на Серсею в Королівській гавані.
«Ганьба!»
Мені так некомфортно. Я починаю бігти.
Тепер я типу щасливий біжу дрочити в лікарні.
Я нарешті дістався кімнати. Вона тісна.
Як від цього динаміка до цього.
Перше, що я помітив — телевізора немає.
Я стурбований.
Я починаю шукати журнали.
Журналів немає. Ще більш стурбований.
Дістаю мобільний. Немає зв'язку.
Я панікую.
Я років 20 не дрочив насуху.
У такий момент я маю акустичний виступ?
Дрочити на спогади, як серійний убивця?
Я закриваю очі й згадую 2010 рік.
Ні, нізащо.
Я шукаю тріщини в стіні. Шоушенк для сперми.
Енді Дюфрен по самі яйця.
Я ж не можу піти назад у приймальню
й спитати: «У кого є Wi-Fi?»
Або: «Дій зігрію твою смокталку, друже».
Я панікую, бо якщо я не кінчу,
не буде запліднення,
Я підведу дружину. А з мене лише подрочити.
Отже, у кімнаті є вікно. Звісно, прикрите.
Раптом вікно розсувається, його відкрили ззовні.
Ззовні
медсестра-латиноамериканка почала казати мені, що робити.
Вона каже: «Пане, треба заповнити документи».
Я вмить починаю дрочити.
Думаю: «Певно, це входить у 30 штук за ЕКЗ!»
Рольові ігри з нею.
А вона: «Заповніть документи».
«Я заповню твою зелену картку, Есмеральдо. Скажи!
Сьогодні виникнуть двоє громадян США. Я почуваюся щедрим».
Але це справжня медсестра. Вона працює в лікарні.
Вона каже: «Пане, зараз не час для мастурбації.
Зараз час заповнити документи.
Коли закінчите заповнювати документи, потім мастурбуйте в баночку».
І каже: «Якщо треба, у нас є інтим-замазка».
Я кажу: «Замазка?»
Вона каже: «Так, жельє».
Можна скористатися "замазкою-жельє", щоб мастурбувати в баночку».
Тоді вона сказала те, що мене порвало. Каже: «Не використовуйте слину».
Я кажу: «Чию слину?»
А вона: «Вашу слину»
«Я не дрочу з моєю слиною. Я не гей. Хоч у них і не так, але так».
Не можна ж дрочити…
Це як символ безкінечності. Це нездорово.
А якщо хтось зніме відео й пустить задом наперед, це ж я…
Я муситиму відповідати! Бо що скаже натовп? Що?
Я кажу: «Свою слину — ні, Есмеральдо». А вона: «Добре, от і не треба».
І каже: «Коли закінчите мастурбувати в баночку,
двічі постукайте у вікно. Я заберу ваш зразок».
«Добре». Вона зачиняє вікно.
Я набрав купу «замазки-жельє» на руки, схоже що я у віслюка їх устромляв.
По зап'ястки суцільна «замазка-жельє».
Я починаю дрочити. Я винаходжу техніку мастурбації.
Копіюю пана Міяґі.
Восьминіжку.
Б'ю членом по всьому, що є в кімнаті.
Що завгодно, аби кінчити.
Якимось дивом я дійшов до моменту, коли вже близько.
Беру ту банку. На ній кришка із захистом від дітей.
А в мене купа «замазки-жельє» на руках.
Я не можу сильно натиснути й повернути, щоб відкрити антидитячу банку для сперми.
Бляха, я тут саме тому, що вже маю захист від дітей. Не треба його ще більше!
Я намагаюся відкрити її зубами. Не можу зняти кришку.
Тепер у мене «замазка-жельє»
на губах і щоках.
Я схожий на ретривера з м'ячиком. Мене нудить.
Без сперми ми не запліднимо яйцеклітини, я підведу дружину.
У цей момент паніки
мені подумалося, що єдиний вихід — це постукати у вікно
й попросити гарну латиноамериканку відкрити банку для сперми.
Тож із поваги я забираю член убік.
Інакше вона відкриє вікно,
а там мій член — смокчи на здоров'я.
Бо ж ясно, чого вона насправді хоче.
«Я голодна! Дай його сюди!»
З поваги до дружини я відводжу член убік.
Стукаю двічі у вікно.
Підходить гарна медсестра.
Відчиняє вікно й бачить чоловіка в незручнім положенні
з банкою, яку так і не відкривали,
з прозорою рідиною навколо рота й на щоках.
І тут вона каже:
«Боже, це неможливо!
Ні-ні! Це неможливо.
Я ж казала мастурбувати в баночку!
З вашого шлунка ми не заберемо зразок».
Тут я зрозумів: вона думає, що я сам собі відсмоктав
у центрі збору сперми.
Оце так жарт я б відколов у клініці з безпліддя.
«У животі дружини нічого нема, бо все в моєму. Пізно».
Найдикіше позорисько мого життя.
Майте на увазі, мені все ж потрібен зразок.
Я благаю її: «Це не те, що ви думаєте.
Це "замазка". Я не можу відкрити…»
Вона не вірить, відкриває банку,
ставить, закриває вікно.
Я знову починаю дрочити.
Аж раптом чую її крізь вікно,
вона каже всій лікарні,
що я смокчу власний член у центрі збору сперми.
Я собі нагладжую. Чую: «Він знову за це взявся.
Не можу повірити. Ненаситний.
Членосмока видно. Казала ж: "Без слини". Я знала, що він її використає.
І не ковтає. А в обличчя цілить.
Картини він там малює. Художник».
Але якимось дивом я зміг зібрати сперму.
Ми запліднили яйцеклітини. Це було круто.
Так. Це круто.
Так.
Пізніше ми дізналися, що вийшло дев'ять ембріонів,
і це було шикарно.
Ми сказали лікарю: «Введіть найсильнішого з них».
Ми не обиратимемо стать. Давайте, що є. Найсильнішого».
Я в кімнаті. Він бере ембріон. Переносить у мою дружину.
Щойно він його ввів, я так…
І…
«Що це ви робите?»
Я кажу: «Хочу додати трохи традиційності.
Я візьмуся за вас, ви — за неї,
і буде в нас конга-зачаття, гаразд?»
Він каже: «Імовірність 60 %, що все вийде.
На жаль, у 40 % випадків вагітність не настає.
Невідомо, доки не почуємо серцебиття.
Тож треба почекати кілька тижнів».
Ми кажемо: «Добре». Ми йдемо.
Дуже збуджені, нервуємо. Гаразд?
Минає час. Дружина каже: «Хочу зробити тест на вагітність».
Я кажу: «Слухай, лікар сказав чекати серцебиття».
І дружина вчинила, як усі дружини: підкорилася зі слухняністю й повагою.
Тобто я пішов і купив тест на вагітність.
Вона за той час зробила зо 30 тестів на вагітність.
І всі не на нашу користь. Вона щоразу плаче.
Я почувався жахливо, бо це через мене.
Але тоді я побачив, як дружина дивиться на перший позитивний тест.
Це було бомбезно. Так.
Це був вогонь. Шик.
Я так радів, що вихопив його з її рук і розцілував.
Там сеча. А мені начхати.
На мені сеча людини, яку я люблю, поважаю і обожнюю.
Звільніть Р. Келлі!
Це не так погано, як може здатися.
Як тепла текілка. Закуси лаймом.
Ми бачимо тест на вагітність. Щастя.
Ми в захваті.
І з кожним днем ми дедалі радісніші. Минуло ще кілька тижнів.
Раз мене будить дружина. Каже: «Мені наснився жахливий кошмар».
Я одразу: «Певно, знову про те, як я у твоєму сні зрадив».
Бо це всі сни моєї дружини — я трахаю інших жінок.
Щоночі їй сняться сни, як я трахаю інших жінок.
А мені що сниться? Як…
Розумієте мене? Типу…
«Навчи й мене такі сни бачити, га? Звучить круто.
Бо в моїх снах у мене випадають зуби, спадає рушник. Таке.
А у твоїх снах я Леонардо Ді Капріо
з крутим стояком на показі "Вікторія Сікрет", так?»
Коли в дружині травматичні сни, я кажу: «Найкращий спосіб це здолати —
це розповісти мені всі подробиці». Ну так?
Мені відсмоктали?
Ні? І там теж? Цікаво. Ну гаразд.
Навіть у твоїх кошмарах є мій кошмар. Ти диви!
Вона каже: «Ні, сон був не про твою зраду».
Каже: «Мені наснився кошмар, що в мене викидень».
Звісно, це дуже тривожно.
Я її втішаю. Кажу: «Усе гаразд, люба.
Ти про це думаєш. Це був важкий процес для нас.
Але все буде добре».
Вона встає і йде в туалет.
Усюди кров.
Переляк. Жах. Невідомо, що відбувається.
Я дзвоню в лікарню. Говорю з ними.
Вони кажуть: «Приїжджайте якнайшвидше». Сідаємо в «Убер». Їдемо.
Нарешті ми там.
Заходимо в кімнату й чекаємо, щоб лікар зробив УЗД,
щоб побачити, чи є серцебиття.
І я почав вибачатися перед дружиною.
Кажу: «Мені дуже шкода». Вона: «А тобі чому?»
А я кажу: «Це ж моя проблема.
Це такий тягар для тебе, а я не можу тебе захистити.
Мені дуже шкода».
І вона сказала, мабуть, найкрутіше, що мені казали,
у, мабуть, найважчий момент свого життя.
Сказала: «Ендрю, у тебе більше немає твоїх проблем.
Є наші проблеми. І ми здолаємо їх разом».
Це було круто.
Моя дружина дуже закрита людина,
але вона погодилася показати вам дещо, якщо хочете.
Покажіть це відео.
-Ну що, готовий? -Гаразд, так.
ЦЕ ДІВЧИНКА!
Боже мій!
Я так і знав.
Господи.
У тебе буде дитина.
Боже мій.
Поцілуй мене.
Вона ідеальна!
Правда ж?
Це наша онука.
Як її назвали?
-Шайло. -Шайло.
Це означає «дар Божий».
Дякую.
Дуже дякую вам усім.
І якщо хтось зараз проходить через те саме,
я хочу підбадьорити вас,
бо є світло в кінці тунелю.
Коли ти нарешті бачиш свою дитину,
то забуваєш про всі труднощі на цьому шляху.
Бажаю вам успіху. Боже благослови.
Так.
Гаразд, я маю сказати ще дві речі.
Перше.
Дружина народила Шайло. Ми в палаті. Розповіли друзям і рідним.
Щасливі.
Але я думаю про одну людину, якій дуже хочу сказати.
Це фрикаделька.
Так, звучить божевільно.
Але він двічі мене розсмішив у найтемніші миті мого життя.
Сміх дав мені все.
Я думаю: «Він мусить знати, що все вийшло».
Я почав питати про нього. Кажу: «Є медбрат, що нам допомагав.
Може хтось його покликати?»
Нам стукають у двері.
Це та латиноамериканка.
Та ні, я просто жартую.
Уявіть, як вона бачить дружину з дитиною.
«Неможливо!»
Ні.
Ні, це був фрикаделька. Він почув гарні новини. Заходить.
Нервує. Дуже схвильований.
Каже: «Боже! Вітаю вас, друзі!
А знаєте що? У нас є ще п'ятеро, як будете готові».
Спершу я сміявся, а потім почув цифру.
І такий: «П'ятеро?»
У нас було дев'ять ембріонів. Один ось тут.
«А де поділися ще троє?»
А потім мене осяяло.
Ось як він підробляє.
Цей виродок краде ембріони з клінік ЕКЗ,
продає їх китайським ресторанам для супів чи що там вони роблять.
Я б так і робив. Недарма ж є яєчний суп.
Читайте меню!
Я питаю його: «Що сталося з іншими трьома?»
Він каже: «На жаль, ми зробили аналізи
й три були нежиттєздатними».
Я кажу: «Що це означає?»
Він каже: «Імплантувати їх було б незручно».
Я кажу: «Чому?» «Бо ми так не робимо».
Я кажу: «Так, але чому?» «Це було б незручно».
Я кажу: «Чому?» «Ми так не робимо».
«Чому ти не кажеш, що з тими трьома ембріонами?»
Фрикаделька на мить побратався зі мною.
Він повертається,
зачиняє двері,
іде до мене,
нахиляється й каже:
«Вони були відсталі».
Зауважте, я не знаю, чи «відсталі» в тому ж значенні, як у нашому дитинстві
чи він про фізіологію.
Я питаю: «Як це, відсталі?»
Він каже: «Відсталі». Бро!
Працює в лікарні. Носить білий халат.
Показує куряче крильце з розпальцовкою.
«Морозиво!»
Я захищаюся. Кажу: «А якщо ми такого захочемо?»
Він: «Ми не можемо».
Я кажу: «А якщо в мене є ферма й потрібен силач?»
Скочувати сіно чи будити півнів.
«Кукуріку, хто це?»
«Морозиво!»
Він каже: «Ми не можемо».
Я кажу: «Що ви з ними робите?» Він каже: «Змиваємо».
А це означає, що в місці, куди стікає каналізація із цього міста
живе колонія
відсталих підлітків мутантів-ніндзя.
І я хочу сказати, що це і є Стейтен-Айленд. Науково…
Дякую, Нью-Йорку.
Боже вас благослови. Дякую!
ЖИТТЯ
Переклад субтитрів: Ольга Цяцька