Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
AZ ELKÖVETKEZŐ NAPOK
- Jó napot! - Jó napot!
- Mi lesz ez? - Szia!
- Még nem tudod? - Nem.
De az még két hónap.
Hagyjalak dolgozni?
- Igen. - Egy picit később majd visszajövök.
- Jó. - Rendben.
Ez kicsoda?
Én lennék, de nem tudom megformázni az orrát.
Így teljesen jó lesz az orra, Sarah.
- A szeme nyitva lesz? - Azt újra kell csinálnom.
Ahhoz adok egy másik eszközt. Ezzel sokkal pontosabban tudsz dolgozni.
Mert ez most túl vastag nekünk.
Egyes dolgokra jó, de te most aprólékosabb szeretnél lenni.
Igen.
Azta, érdekesen néz ki.
- Mint egy temető. - Temető?
- Tele sírokkal. - Sírok is vannak.
De most szétrombolom.
- Oké. - Igen.
Ahogy akarod. Most akarod szétrombolni?
- Aha. - Oké.
- Rossz lett? - Nekem tetszett.
El tudsz jönni értem?
Nem baj, akkor megyek busszal.
Muszáj, hogy legyen valamilyen állatod. Sőt, inkább kettő.
- De ketrec nélkül, oké? - Okés.
- Csak így éldegélnek a házban. - Jól van, értem.
- Nincs ketrec. - Mondjuk, hangya vagy béka.
- A hangyát elvesztheted. - Itt átmegyünk.
Oké.
- Kész a leckéd? - Még maradt belőle.
Tessék megírni!
Majd holnap befejezem, most nincs időm.
Megbeszéltük, hogy ma megcsinálod.
Mert ha nincs kész, nem megyünk sehová. Eddig erről volt szó.
Én ebbe nem egyeztem bele. És zsarolás, amit csinálsz.
Fogadok, Eve-nek már kész van.
Eve-nek gazdag az anyukája, és minden kirándulást ki tud fizetni.
Menj a szobádba, mielőtt felrobbanok.
- Nem. - Mars a szobádba!
- Nem. - Menj a szobádba!
Hülye őrült vagy! Nem erőltetheted rám a leckét!
Már csak azért sem fogom megírni!
Befelé, vagy nagyon megbánod!
Nem bírom! Elég belőled! Egyedül nem bírom!
A lakást is alig tudom kifizetni, nemhogy a szaros kirándulásodat!
Én próbálkozom. Nem a legjobb, de próbálkozom.
- Anya! - Mi az?
Bocsánat!
Te se haragudj rám!
Utálom, amikor ilyen vagyok.
Csak annyira szeretnék elmenni Pompejibe.
Tudom.
Valamit kitalálok.
Édesek.
Lou!
Eve apja egy hazug, de a gyerekkel jól bánik.
Hát legalább.
- Ne fuss messzire! Várj már meg! - Járhatnál vele. Összeillenétek.
Amúgy regisztráltam egy társkeresőre.
És milyen?
Már olyan régen nem nyúlt hozzám senki, hogy azt hittem, kiestem a gyakorlatból.
Bár az egyetlen pasi, aki tetszett, hirtelen csak úgy eltűnt.
Felszívódott. Pedig őrült nagyot smároltunk.
Látom, leszarod, hogy van-e párod.
Nem. Nem szarom le.
Kérdezhetek?
Aha.
Mikor szexeltél utoljára?
Hát asszem...
három éve.
- Egyszer. - Egek!
- Nem hiányzik? - Nem.
Vagyis a fizikai kontakt...
az néha egy kicsit.
Ennyi.
- Figyelj! - Lou!
- Kéred ezt a kavicsot? - Lou!
- Kell? - Mi van?
- Telefon. - Nem.
- Apád az. Vedd fel! - De ne most!
- De nem akarom. - Vedd fel!
- Nem! - Lou!
Akkor felveszem én, és átadom.
- Halló! - De sokáig tartott.
Barátokkal vagyunk, azért.
- Veled van a lányom is? - Igen. Oda is adlak neki.
Köszi!
- Halló! - Szia! Boldog szülinapot!
- Ajándékokat is vettem. - Köszönöm!
Remélem, hogy hamarosan odaadhatom.
Milyen a napod, mit csináltok?
- A parton vagyunk. - Igen?
És meg is mártóztok ebben az időben?
- Lehet. - Nagyon hiányzol, kicsim.
Aha. Odaadom anyát.
- Halló! - Miért ilyen velem? Mi baja van?
- Miért nem akar beszélni? - Mert dühös rád.
Figyelj, engem nem érdekel. Nekem csak a pénz a fontos.
A gyerek viszont más.
Látni szeretne néha, meg ilyenek, jöhetnél párszor.
Igen, tudom. Itt nem a távolság a gond.
Telefonálhatunk, ott a FaceTime. Azt meg tudod, hogy nincs pénzem.
- Le vagyok égve. - Ez nem az én gondom.
Állj le, ez nem tartozik rám, nem érdekel, jó?
Azt akarod, hogy lopjak, vagy mi? Vagy dílerkedjek, hogy legyen lóvé?
- Felőlem. - Nagyszerű. Kösz, hogy a lányomat...
Szia!
- Tessék! - Köszönöm!
- Szívesen. Nincs benne cukor. - Nem is kérek.
Edd a teához, ma reggel sütöttük. Canestrelli.
Oké. Köszönöm!
Na, milyen?
- Finom. - Nem rossz.
A nagymamám receptje.
- Igen? - Aha.
Egyszer átjöhetnél vacsorára. Ha szereted a korzikai kaját.
Miért is ne?
Mást is tudok főzni.
Ha a szaftosabb dolgokat szereted.
Vagy kuszkuszt, bármit.
- Miket szeretsz? - Bírom a kuszkuszt.
- Igen? - De a szaftosabb kajákat is. Bocsi!
Szólj, ha jönnél.
Oké.
- Szólok. - És hogy mit ennél.
Rendben.
- Majd beszélünk. - Köszi, Lazare!
Hogy áll a melilli testekkel?
Még nem voltam minden temetőben, de haladtam.
Nincsenek listák, így elég nehéz dolgom van.
De találtam április 18-ról egy testet.
Honnan tudja, hogy valóban 18-i?
Átnéztem a temetői nyilvántartásokat,
amiben az szerepel, hogy azon a helyen
az április 18-i hajókatasztrófa áldozatai nyugszanak.
Kezdetnek ideszállíttathatnánk a holttestet.
Az első lépésnek jó. Én először vennék részt ilyesmiben.
Találkozhatna Cristinával, a patológussal.
Elnézést!
- Mondd! - Mi tart ennyi ideig?
Már 35 van, elkésünk.
Oké, öt perc, és megyek.
- Minden rendben? - Igen.
Csak mennem kell.
Sokszor nagy a forgalom, és nem akarok elkésni.
Rendben.
- Palermóban lesz a héten, ön is ráér? - Igen, persze.
Remek.
- Jó napot! - Üdvözlöm!
Joachim. A hölgy kollégája.
- Igen? - Igen, segítek neki a kutatásban.
Jól ismeri Szicíliát és a Palermóban élő eritreai közösséget.
Ha kellenek címek vagy adatok...
Nem, köszönöm. Mikor ér rá legközelebb?
A következő héten.
Én szerdától Athénban leszek.
- Akkor kedd reggel? - Nem lehetne ezt telefonon egyeztetni?
Inkább most tenném meg, ha nem gond.
Ugyanaz.
Menjünk már!
Ma este még felhívom.
- Tessék! - Köszönöm!
- Mekkora köcsög. - Nagyon rendes ember.
A nagy szart rendes. Azt hiszi, akkora ász, közben egy senki.
- Mert te mi vagy? - De nekem legalább nem nagy az arcom.
Tessék, vezess! Legalább gyakorolsz.
Joachim, mi bajod van? Látom, hogy ideges vagy.
Én nem.
Mondd el, mi van, hátha tudok segíteni.
Nem tudsz. Indíts már!
- Fordulj be! - Itt?
- Igen. - Nem itt kell.
Hülye vagy?
Gyerünk! Gyorsíts! Gyorsíts!
Vigyázz!
Én vezetek.
- Mit csináltál ott? - Szerintem nem akarod tudni.
Nem kérsz egy kicsit sem?
Nem. Áteresztőbél-szindrómám van,
ha cukrosat eszem, rögtön felpuffadok, és megfájdulnak az ízületeim.
Már így is övsömöröm van.
- Az elég fájdalmas. - Alig bírok aludni.
Attól jött ki, hogy felhívott Joachim a semmiből.
El sem tudod képzelni, milyen borzalmas volt.
De, el tudom képzelni.
Azt akarta, hogy pénzt küldjek Palermóba.
Az éjszaka közepén.
Csak a jó ég tudja, hogy már megint mibe keveredett.
Félek, hogy újra drogozik.
Örülnék, ha ezt nem most beszélnénk meg.
Hát jó, rendben.
És te ismered?
- Sh... - Shirine-t?
- Igen. - Egyszer találkoztunk.
- Kedves lánynak tűnt. - Én is találkoztam vele.
Együtt töltöttünk egy egész napot.
Hány éves is vagy?
Kilenc. Két hete volt a szülinapom.
A mindenségit.
Ha szóltál volna, akkor veszek ajándékot.
Mert most nem készültem.
Ha már az ajándéknál tartunk,
megkérdeznénk,
hogy hozzájárulnál-e az osztálykirándulás költségeihez.
Hát persze, boldogan megteszem. Ha ezzel segíteni tudok.
Mennyi pénz kell?
Hát, amennyi belefér.
Ötven euró elég?
Igen.
Bocsánat!
De...
350 euróba kerül.
Kell még lennie...
Tíz...
Kilencven. A vonatra elég lesz.
Köszönjük!
- Most mennem kell. - Máris?
Csontkovácshoz megyek.
Majd találkozunk, kincsem.
Legyen csodás napod!
- Sziasztok! - Szia!
Nem maradt sokáig.
Nem értettem, hogy mit mondott apáról.
Fél, hogy butaságot csinál.
Butaságot?
Hogy túl sokat iszik, gyorsan vezet.
Vagy amit nem szabad.
Lou!
Megvagy?
Mi az?
- Te sírtál? - Nem.
- De, sírtál, látszik. - Miért sírtam volna?
Hagyd abba, mondtam már, hogy nem sírtam.
- Menjünk úszni! - Jó.
Elsüllyedek!
És így? Ha így vagyok?
Így is? Így jó?
Jaj, de jó.
627, nem azonosított. Melilli, Szirakúza.
102-es sír.
Segíthetek még valamiben?
- Nem, köszönjük! - Viszontlátásra!
- Köszönjük! - Viszlát!
Készíts fotókat!
A rokonaidnak. Örülnének.
Legalább kapnak egy képet, míg várnak.
Még eltart egy darabig.
Érdekel, mit csináltam útközben?
Elmondom, mert...
nem akarok hazudni, de nem fogsz örülni.
Vettem egy kis cuccot.
De csak épp alig.
Vigyázok.
Nem függtem rá, csak lenyugtat.
Épp ellenkezőleg.
Nem lazít el teljesen, de legalább valamennyire.
Sajnálom!
Ne szomorkodj!
Ne szomorkodom, elegem van.
Az én kis szentem.
Szeretlek.
A szicíliai szűz, aki vigyáz rám.
Biztonságban vagyok.
Az illata jó, mi ez?
- Egészség! - Csirió!
Marhahús, a szaftos.
- Tudod. - Igen.
Nem nagy tudomány elkészíteni. Csak hagyod főni, és aztán...
Elég titokzatos lánynak tűnsz.
Igen, ahogy te is.
Én? Dehogy. Attól távol állok.
Nem is.
Amikor elkezdtél nálunk dolgozni,
szinte senki nem mert hozzád közeledni.
Ez most változott?
Mondhatjuk.
Akkor közeledj!
Várj!
- Várj, várj! - Mi az?
- Nem akarod? - De.
Csak kell még innom.
Oké. Bort kérsz, vagy erősebbet?
Bort.
Van még vodka vagy rum.
Meg egy üveg whiskey-m.
Puha a bőröd.
Igen?
A tiéd is. Nagyon.
Van kandallód?
Igen.
- Tetszik. - Imádom. Tényleg.
Vannak mamuszaid?
Igen, azok mamuszok.
Ruha is van hozzá?
Nem, az lemaradt.
Még egy köntösöd sincs?
- Az akad. - Tényleg? Nem mondod.
Komolyan van?
- Aha. - Rohadt jó.
- Megmutatod? - Nem.
Légyszi! Légyszi!
- Csak nem beindulsz tőle? - Még az is lehet.
- Szórakozol velem, mi? - Naná.
Aha, leesett.
Várj! Ehhez töltök még piát.
- Nem bírom. - Jól néz ki, nem?
- Marha sikkes. - De?
Mint valami angol lord.
Elképesztő.
Egyébként valódi selyem.
- Te vetted? - Persze.
Bementél egy boltba, és elhoztad.
Beléptem az üzletbe,
és azt mondtam: "Jó napot, köntöst szeretnék próbálni."
- Beleszerettem ebbe. - Beleszerettél egy köntösbe, meghalok.
Bocsi, csak elképzeltem.
El kellett hoznom, muszáj volt. Mi az?
Tényleg nem poénból vetted?
- Dehogy. - Tényleg?
Azért, mert kényelmes.
- Mikor? - Nem tudom, pár éve.
Amikor még fiatalabb voltál.
Aha.
Amúgy nagyon puha. A mindenit.
Hékás!
Mint egy milliárdos.
De amúgy beindít.
Francesco Cilea utca 12.
Oké.
Rendben, felírtam.
Ha akarja.
Nem, egyedül megyek. Majd találkozunk.
- Ki volt az? - Andrea.
- Találkoztok? - Igen.
Húsz perc múlva, úgyhogy sietnem kell.
A patológus is ott lesz. Végre vele is tudtam egyeztetni.
- Amelyik folyton a rádióban beszél? - Igen.
Valami olyasmit mondott, hogy amikor megvizsgálsz egy holttestet,
átnézed a ruháit, majd a zsebeit, az olyan,
mintha egy érintetlen képet kapnál a reményeikről.
Nem semmi a nő.
Szívesen megismerném.
Veled tartanék, ha nem gond.
Inkább ne.
Miért?
Mert azt kérték, egyedül menjek.
Talán nem akarja, hogy az legyen, mint múltkor.
- Vagy meg akar baszni. - Ez hülyeség.
- Ahogy a patológust is. - Elég!
Fejezd be!
- Felhívom a telefonodról. - Minek? Nem kell.
Add ide!
Add ide a telefont! Nem hallod?
Édes, add a telefonod! Nem hallod, mit mondok?
Add ide a telefonodat!
Elég!
- A telefont! - Nem.
- Kérlek, add ide a mobilod! - Egyedül megyek.
Ez a munkám, azt teszem, amit kérnek.
Csináld csak!
Joachim! Joachim, baszd meg, nyisd ki!
Laura, itt Shirine. Joachim barátnője.
Balesetem volt, de elrabolt a kórházból.
A palermói kikötőben vagyunk. Elhagyjuk Szicíliát.
Be van állva, és tiszta paranoiás, félek.
- Kinek írogatsz? - Senkinek.
Mutasd!
Szomjas vagyok, hozok valami innivalót.
Maradsz, mert lassan szállunk fel.
Tessék!
Ez elmulasztja a fájdalmat.
Mindjárt jobban leszel. Hidd el nekem!
Két mozzarellás paninit és két kávét kérek.
Máris adom.
- Köszönöm! - Köszönöm!
A picsába!
Köszönöm!
Azt kérdezed, hogy patkány-e?
- Igen. - Nem, de nagyon hasonló.
- Egér! - Igen, egy egér.
Hát...
- A Lecsó? - Nem.
- Remy az! - Nem, milyen Remy?
Ő is a Lecsóban van.
- Kérdezz még! - Komolyan nem ismered Remyt?
Emlékszel még Shirine-re?
- Igen. - Jó.
Gyere!
Tessék, kicsim, menj a szobádba!
Másnak is szóltál a történtekről?
Nem akarom, hogy megtudja a családom.
Értem, de bocs, itt nem maradhatsz.
Nem tudsz valakit, aki befogadna?
Nem. Nem!
Várj, Shirine! Shirine!
- Hová mész? - Majd kitalálok valamit.
Talán egy hotelbe. Kiveszek egy szobát.
Ne, várj, ne haragudj! Maradj itt, ne haragudj!
Ülj le!
Hadd maradjak itt!
Menj ki, Lou!
Sajnálom!
Ülj le oda!
Úgy.
Nem fáj?
Ezt apa csinálta vele?
Nem, elesett.
- Veszekedtek. - Tudtam.
Tessék, segíts! Hámozd meg!
Egy ideig most velünk marad. Jó?
Hogy pihenjen. Mi pedig szívesen látjuk, oké?
Akkor egy mesefigurára gondoltál?
- Igen. - És...
- Lány karakter? - Nem, fiú.
Valami olyan állat, aminek patája van?
- Nem. - Nem.
Akkor egy olyan állat, ami otthon tartható?
- Nem. - Nem.
Nem, nem.
Nem tudom, mi lehet, de ezt valahogy sejtettem.
A szavannákon él?
- Igen. - Na, már melegszik.
- Te tudod? - Csak nem Szimba?
- De! - Igen!
- Ja, Szimba. - Finom? Nem túl gusztustalan?
- Nem. - Nem, tök jó.
Én kérek még.
Ezt örömmel hallom. Tényleg ízlik?
Te szoktál főzni?
Igen, de csak tésztát.
Két évet éltem Olaszországban.
Én is mentem volna Olaszországba,
de ki kell hagynom, mert nincs rá pénzünk.
Lou!
Én segíthetek, ha gondolod.
- Adhatok kölcsön. - Nem, köszönjük, de megoldjuk.
Ugyan, nem fogadjuk el.
Talán beszélhetnél vele.
A gyereke anyja vagy, rád jobban hallgat.
Ha te kéred, leállna a drogokkal.
- Dehogyis. - Miért nem?
Mert tudom, hogy nem.
Félek tőle!
- Be van állva, mit tegyek? Hívd fel te! - Shirine, semmi értelme.
Shirine, leszarom! Érted?
- Leszarod? - Úgysem változik meg.
Menj a rendőrségre!
Jelentsd nekik a történteket, aztán lépj tovább!
Nem. Mit képzelsz, nem dobom fel a zsaruknál.
De itt az ideje, hogy leálljon végre.
Így felfogja végre, hogy közte és közted a törvény áll.
Én nem akarom ezt!
Shirine, én vagyok. Kérlek, hívj vissza!
Várom a hívásodat. Hiányzol. Majd csörögj!
Ki az?
A postás.
- Gyere, nyisd ki az ajtót! - Várj!
Itt vagyok, visszajöttem. Nem akarsz látni? Nyisd ki!
Lou!
Szépségem!
Milyen magas vagy?
1 méter 25.
1 méter 25?
És mennyi a súlyod?
- 27 kiló. - Inkább 30.
Nem, 27.
Az az enyém?
- Nem reggeliztél még? - Nem.
Gyere!
- Az anyád nincs itt? - Nem, dolgozik.
Aha. Körbevezetsz? Leülünk ide?
- Igen. - A zöld nagyon szép.
- A kedvenc színed, nem? - Nem, most már a kék.
Tényleg? Jó, de itt van kék is, nézd!
A többit meg eladhatod, vagy ajándékozd el!
Ez viszont csak a tiéd lehet. Szóval tartsd meg!
Nézd csak! Nagyon értékes. Egy idős nő fűzte egy halászfaluban.
- Szúr. - Igen?
Nézd, próbáld meg kicsit igazgatni!
Ez meg anyádé.
Egy nyaklánc, de ha szeretné, lehet karkötő.
Nem hord karkötőket.
Talán ezt majd felveszi. Régen volt hasonlója.
- Ebben jó sok a hiba. - Nem baj.
De baj, mi ez a hülyeség? Lou!
- Mi van? - Csak másfél?
- Jól van na, az az első hét volt. - Tízből csak másfél?
Ezt nézd meg!
- Jó, de ez matek. - És ezt.
- 16 a 20-ból. Nézd! - Jó, de az írás is fontos.
- 17 a 20-ból. - Hogy kifejezhesd magad.
- És aztán... - A matek nem ugyanaz.
Az könnyű és egyértelmű. Kettő meg kettő?
- Négy. - Bravó!
Figyelj oda a nyelvtanra és a helyesírásra!
Jó.
Van kulcsod?
Gyere!
Kész vagyok, apa, menjünk már!
- Megvan a sapkád és a sálad? - Nem kell, nincs hideg.
Tudsz nekem pénzt adni?
Mire kell?
Pompejibe megyünk osztálykirándulásra.
Nem, Pompeji uncsi.
- De mindenki... - Undorító, tele van turistákkal.
- ...megy. - Kérsz klementint?
- Nem. - Jó napot!
Szeretnék kérni pár datolyát. Letépne nekünk onnan?
- Ezeket? - Igen, csak hogy megkóstoljuk.
Harminc euró.
- Mi? - Harminc euró.
Kilója annyi. Nem a hal kerül annyiba, hanem egy kiló belőle.
De azt írta.
- Ez itt a kedvenced. Igaz? - Ne már!
Légyszi, adj nekem pénzt!
- Erre a kirándulásra? - Igen.
- Mennyi? - 350.
- Az rohadt sok. - Már van száz eurónk.
Számolok.
Ez 250.
Mutatok egy trükköt. Nézd!
Ha sok della van nálad, rakd kívülre a legkisebbet!
És így amikor fizetsz, nem látják a nagy címleteket.
- Érted? - Igen.
- Jól rakd el! - Oké, megvan.
- Nem hallom. - Köszi, apa!
- Üdv! - Jó napot!
Egy szobát szeretnék kérni.
Basszus!
Shirine, itt Laura, légyszi hívj vissza!
Ne vedd már ki a magvakat!
Ne szórakozz, én nem szeretem.
De nem csak te eszel. Majd én.
Tessék, csináld te!
Megtennél valamit?
Az attól függ.
Menj el Philippe-hez Monacóba! Valami tréningen van.
- Szerintem hazudik. - Szállj már le Philippe-ről!
Mindenkit megdug, akin tanga van, legyen az idős vagy fiatal.
Már úgyis tűröd 25 éve. Mit mondjak erre? Hordj te is tangát!
Próbáltam, de nem bírom elviselni. Nagyon bevág.
- Az anyja tudja, hogy itt van? - Nem.
Szólhatnál neki.
Várj! Lou, kaja!
A kést jobb oldalra. Kérem a tányérod!
- Keveset? - Igen.
- Maradsz Nizzában? - Nem tudom.
Ez az ország egy szemétdomb. Halott.
Dél-Amerika az egyetlen szabad hely a világon.
Mihez kezdenél te ott?
Hát kitisztulnék.
Egy sámánnal.
Azt szednéd, amit ő?
Ayahuascát, igen. Tudod, hogy az mi?
Nem hinném, hogy működik.
Van egy lányod, rá is gondolnod kell.
- Arra ott van anya. - Ez igaz, persze, tudom.
- Mindent ért. Nem reménykedik. - Ne csináld! Úgyis elfelejti.
Annak idején én is szinte folyamatosan egyedül voltam veled.
Inkább a szomszédokra emlékszem.
Te pszichiátrián feküdtél.
- Veled is megtörténhet. - Hogy mi?
Veled is megtörténhet!
Csá, haver, jól vagy?
Már visszajöttem. Épp eszünk a lányommal.
Kérsz vizet?
- Persze, majd összefuthatunk. - Nem, köszi!
Simán. Miért ne? Buli lenne.
Akkor majd...
Oké, szia!
- Kicsim, jól vagy? - Átadom.
- Hakim üdvözöl. - Köszönöm!
Én is őt.
Én tele vagyok. Végeztél?
- Még akartam sajtot. - Nem kell, attól kövér leszel.
- Nem! - Hadd egyen egy kis sajtot!
- Jó, akkor tessék! - Mi van, nem tudsz várni öt percet?
- Tessék! - Köszönöm!
Így.
Tűnj el az asztaltól! Elég volt!
- Mehetünk? - Húzz el!
Köszönöm! Menjünk!
A francba!
Gyere, kérem a kezed!
Ülj fel ide!
- Helló! - Helló!
- Ez fű? - Aha.
Nem tudod, hol vehetnék egy kis heroint?
- Heroint? - Aha.
- Tudsz valakit? - Fingom nincs.
Kösz!
Mit kérdeztél tőle?
Hogy tud-e csontkovácsot a hátamra.
Nem hiszek neked.
Tényleg nem ezt kérdeztem.
Az érdekelt, tud-e egy dílert. De...
Az mi?
Amolyan...
Amolyan gyógyszerész.
- Gyere, sétáljunk! - Ne!
Légyszi már, Lou! Úgysem jön a busz.
- Szállj le onnan! - Nem, fáradt vagyok.
Gyerünk, miben fáradtál el?
- Sétálunk egy kicsit. - Elfáradtam.
Nem, gyere! Akkor gyere a nyakamba!
- Túl nehéz vagyok. - Dehogy vagy az, apa elbír.
Erős vagyok. Próbáljuk meg! Légyszi!
Menjünk!
- Azaz, jó. - Hogy tetszik a terv?
Figyelj! Megállunk Tangiers-ben, majd Rióban.
Színtiszta hasis, és nuku kockázat.
Ezt már mondtad.
Most mondom újra. Csináljuk!
Én jövök. Ezt figyeld, Lou!
- Így kell csinálni. - Jobb vagy, mint apa?
Ezerszer jobb. Van stílusom, figyuzd!
Bakker!
- Látod? - Mi a szar?
- Nem jó a gép. - Megjött anyád.
- Sziasztok! - Hogy vagy?
Nem szólt nekem, hogy elviszi Lout.
Felveszed, ha hívlak? Nem, akkor meg mi értelme?
- Megyünk. - Ne, olyan jó a flipper.
- Lou, ne kezdd el! - Hadd maradjon itt!
- Igyál valamit velünk! - Nem, megyünk. Indulás.
- Légyszi már, hé, várj! - Ne! Én itt akarok lenni.
- Csak egy sör, maradjatok! Szuper. - Kösz, anya!
Egy sört kérek.
- Köszönöm! - A fiad jól van?
Nagyon, és annyira jóképű.
Sokkal okosabb, mint én, de a csajoktól fél.
- Nem megy neki. - Az majd változik.
- Hát remélem. - Vagy nem árul el mindent.
- Mert ahogy mondtad, okos gyerek. - Mi bajod? Mi van?
Tetszik, hogy így hordod a hajad. Tök jó.
Köszi!
Csinos vagy.
Hiányoztatok. Főleg a kicsi.
Menő csaj lett.
Örülök, hogy láthatom. Tényleg.
- Végeztem Shirine-nel. - Gondolom, ő hagyott el.
Ne már, miért mondod ezt? Magányos voltam mellette.
Unalmas volt, olyan komor.
Azt hittem, bírja az élőket is.
Te folyton magányos vagy.
Megyünk. Elköszönsz?
- Mentek? - Meghívtalak.
- Kérlek! - Szia!
- Biztos? - Igen, megyünk.
Gyere, kicsim!
- Szia! - Gyere!
Puszi van? És pacsi?
- Gyere, menjünk! - Veletek megyek.
Szeretnék nektek valamit elmondani.
- Majd beszélünk. - Oké.
- Lou, ne menj előre! - Jó, csak egy kicsit.
Megnéztem a háziját ma reggel. Jó hibás volt.
- Lou! - Az ő korában ez nem normális.
Szép kislány.
Jól összehoztuk.
Bármikor felhívhat. Ezt ő is tudja.
Nem, nem tudja.
- Mi? - Mondom, nem tudja.
- Ne légy szomorú! - Nem vagyok.
- Mit akartál elmondani? - Mi?
Elvileg mondani akartál valamit.
- Mi az? - Igen. Szembejött egy lehetőség.
Hakim most mondta, hogy hajókon melóznak.
Jó kis üzleteket kötnek, megérős lenne.
Elvihetném a kicsit.
- Egy hajóra? - Aha.
Sokkal jobb lenne, mint Pompeji. Megállnánk Tangiers-ben, Rióban.
- Megint a drog. - Mi? Dehogyis.
Ez szervezett út medencével, bulikkal, vezetett túrákkal.
Tele lesz öreggel, mi baja lenne? Miért kell ilyen ridegnek lenned?
- Mi hárman egy család vagyunk. - Már csak voltunk. Gyere!
Shirine, vedd fel! Mondd már meg, hol vagy!
- Gyere, menjünk! - De még nem köszöntem el.
- Nem baj! - Hívj vissza.
Találkozzunk és beszéljünk! Hol vagy?
Laura!
Tudtad, hogy Shirine Nizzában volt?
- Válaszolj! Te mondtad, hogy lépjen le? - Nem mondok semmit.
- Mert szégyelled magad? - Nem.
Mi lenne, ha válaszolnál erre az egyszerű kérdésre?
- Te küldted el őt a városból? - Tettem, amit jónak láttam.
Honnan tudod, hogy másnak mi jó?
- Laura! - Igen?
- Honnan tudod... - Nem olyan bonyolult ez.
Mi az, hogy nem bonyolult? És mi van a szerelemmel?
- Teljesen kőből van a szíved? - Hagyj már békén!
Shirine nem olyan, mint te. Nélkülem teljesen elveszett. Érted?
Csak egyszer az életben ne legyél már ilyen rohadtul önző!
Nem tudok semmit, eressz! Gyere!
- Köszönj el apádtól! Bakker! - Szia!
Milyen játékot űzöl?
Ki vagy te? Valami nagy feminista?
- Áruld el, hol van! Tudni akarom. - Hagyjál! Hagyj már békén!
- Gyere, Lou! - Hagyd!
- Megmondod? Akkor elmegyek. - Tűnj el!
Hagyjál!
- Ha felszállsz, hívom a zsarukat. - A nagy haverjaidat.
Menj innen!
- Takarodj innen! - Hé! Nyugodj már meg!
- Ezt neki is mondd! - Hagyj békén!
- Húzz el! Mit nem értesz? - Mondd el, hol van! Áruld el!
- Nem tudom. - Hagyjad!
Te csak fogd be a szád! Vagy megpofozlak!
- Nem beszélsz így vele! - Azt mondta, húzz el!
- Én meg, hogy kussolsz! - Ne ordítozz a kislányommal!
- Laura, mondd el, hol van! - Hagyj békén!
Takarodj!
Lou! Azonnal engedd el! Te megőrültél! Tedd le! Engedd el!
- Ő az én lányom is! - Tegyél le! Hagyjál!
Joachim, ereszd el! Engedd már el!
- Hívjam a zsarukat? - Csinálj, amit akarsz!
Engedd már el! Add vissza! Ereszd el!
- Ez kell neked? - Gyere!
Tudná hívni a rendőrséget?
- Majdnem elrabolták a gyerekemet. - Hova-hova?
- Ott a lányom. - Nem mész be.
- Odabent van a családom. - Az apja teljesen megőrült.
- Csak beszélni akarok vele. - Jöjjenek beljebb!
- Húzz innen! - Ők a családom.
- Laura, ne csináld ezt velem! - Húzz innen!
Engem te ne lökdöss! Laura!
- Lou! - Hagyjál!
Lou, kérlek!
Jól van, leálltam. Nyugi!
- Akkor innen mondom. - Ott maradsz.
Laura, kérlek! Gyere ki!
Beszéljünk!
Jól vagy?
A lányom apja megjelent a lakásomon, és szól nélkül elvitte a gyereket.
Az utcán voltunk, amikor írt neki az exe,
akit pár napra befogadtam.
Szerintem kidobta, mert inzultálni kezdett.
- Meg is ütött. - Értem.
Nem akarok hazamenni, mert félek, hogy beállít oda.
Elég instabil.
- Instabil? - Igen.
Sajnos drogfüggő.
- Miket szokott bevenni? - Mindent.
Oké. És van priusza?
Nem hiszem. Azt nem tudom.
Feljelentettem már többször is.
- Rendben. - Igen.
Értem. A neve?
Joachim Mage.
Betűzné?
Mage. M-A-G-E.
Joachim Mage, '86. december 13.
- Igen. - Ő az?
Zaklatás, fenyegetés és betörés. Így van?
- Igen, amikor el akartam hagyni. - Értem.
Nem.
Ez? Réunion sziget?
- Nem. - Itt vulkánok is vannak.
Nekem tetszik.
- Kanada? - Nem.
Biztos? Amerika?
- Igen. - Ez legyen? Tessék!
- Megvan. - Akkor hagylak titeket.
- Jó éjt, Lou! - Neked is.
Milyen? Elég kényelmes?
Nagyon szép szoba. Igen.
- Most megyek. - Ne!
Maradok még, de csak öt percet. Oké?
Szerinted most hol van?
Nem tudom.
De nem kell aggódnod miatta.
Gyengének tűnik, de boldogul.
Azt mondta, erős.
Nem annyira.
Néha azt szeretném, hogy meghaljon.
Nem könnyű szeretni az apádat.
De attól neked a lányaként jogod van hozzá.
Csak talán jobb távolról szeretni.
És leszidni, amikor elszabadul.
Miért mondod ezt?
Mert még él.
Szeretlek.
- Jó éjt, drágám! - Neked is.
- Visszajössz? - Mindjárt.
Valami hír?
Semmi.
Lazare!
Meg tudnál ölelni?
Persze.
Joachim, én vagyok. A Radissonban szálltam meg.
Gyere, itt várlak.
Nem kell félned tőlem. Rendben?
Rengeteg jó hírem van.
Hajókázni megyünk. Nizza, Tangiers, Rio.
Vársz valakit?
Nyisd ki! Gyerünk!
Madame Lamari?
Eltűnt! Keressétek a folyosón és a többi szobában!
Rendőrség! Itt a rendőrség!
Gyerünk, fel a lépcsőn! Igyekezzetek!
Fiúk! Itt elkapjuk.
Magyar szöveg: Fehérvári Laura
Felirat: Rádóczki Attila