Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
POĽSKÉ MESTÁ POD ÚTOKOM
NACISTI BOMBARDUJÚ LONDÝN
ODVODY VŠETKÝCH MUŽOV NAD 20
LETECKÝ NÁLET… Zakryte svetlá
KONIEC NEMECKEJ VOJNY
Ako decká sme v Anglicku
žili v tieni druhej svetovej vojny.
Vaši rodičia a starí rodičia
prežili dve svetové vojny.
Na konci druhej svetovej vojny
všade prevládala nádej do budúcnosti.
V Londýne
bolo veľa poškodených budov
a kráterov a…
Bola to povojnová zóna.
Všetko bolo na prídel. Pamätám si,
ako som chodil po vajcia, mlieko, maslo
s malou knižkou s kupónmi.
Ľudia sa spamätávali.
Mimo Londýna, vo West Midlands,
bol povojnový predmestský život
pokojný.
Amerika bol môj sen,
lebo to bol úplne iný svet
ako ten náš.
Počúval som úžasný rokenrol
prichádzajúci z Ameriky.
Tú elektrickú gitaru.
Bolo to akoby z Marsu,
hoci to pochádzalo z Memphisu.
No tu v Británii sme mali hudobníkov,
čo nehrali nič prevratné,
kým sa neobjavil živel menom Lonnie Donegan.
Úplne ma fascinovalo to,
ako Lonnie Donegan hral.
Bolo to ako portál.
Vďaka tomu ste zažili slobodu,
akú ste v Anglicku dovtedy nezažili.
Predveď sa, Jimmy!
Raz som prišiel do školy a videl som
chlapíka stáť na poli,
okolo neho kopec ľudí.
Škola Jimmyho Pagea Epsom
Volal sa Rod Wyatt
a na akustickej gitare hral piesne
Lonnieho Donegana.
Jimmy Page a Rod Wyatt
Tak som šiel za ním a povedal: „Takú mám doma.“
Hovorí: „Prines ju
a ukážem ti, ako ju naladiť.“
A potom mi ukázal aj nejaké akordy.
Hraj vlastnú hudbu BBC
Ja a gitara sme boli neodlučiteľní.
Hral som pred raňajkami
a potom cestou do školy.
Tam som chcel cvičiť,
no hneď by mi ju vzali
a vrátili až po vyučovaní.
Môj otec vravel:
„Nevyznám sa v tej gitarovej branži, ale…
Patricia a James Pageovci
…podporím ťa v tom,
pokiaľ si budeš robiť úlohy.“
No mama naozaj podporila nápad,
aby som v tom pokračoval v kapele,
naozaj vo mňa verila.
Bola to veľká vec.
Moji rodičia vystupovali vo varieté.
Mama spievala vo večerných šatách…
Margie Castlová a Joe Baldwin
…a otec bol komik.
Hral na klavíri.
A tak som s nimi cestoval
po základniach,
kde zabávali vojakov.
Vystupovalo jedno medzinárodné číslo za druhým.
Hráči akordeónu a bendža.
Všetko som to sledoval.
Zažil som tie hudobné tradície.
Margie Castlová
Položilo to základy
pre všetko, čo som potom kedy urobil.
Annie, Robert a Robert Plantovci
Som z oblasti West Midlands.
Pochádzajú odtiaľ príbuzní môjho otca
a matkina strana rodiny boli Rómovia.
Mal som bezstarostné detstvo,
potom ma rodičia poslali na veľkú školu.
Študoval som za účtovníka.
Školský sprievod Roberta Planta
Štúdium ma veľmi zaujímalo,
no keď Little Richard
prišiel na scénu, bolo to také provokatívne, pohlcujúce
a hypnotické,
že to vymazalo všetko ostatné.
Vtedy som si uvedomil, že chcem len spievať.
A bolo.
Hudba v krvi. Navždy.
John Bonham zriedkakedy poskytol rozhovor a zomrel v roku 1980
Tento rozhovor je tu zverejnený prvýkrát
Som John Bonham.
Ako dieťa som rád bubnoval.
Ako desaťročný som dostal prvé bubny.
Išli sme na film s Genom Krupom,
bolo to úžasné.
Tu v Midlands
som si kupoval úplne iné platne.
Vtedy mala silný vplyv kapela Johnny Kidd & the Pirates.
JOHNNY KIDD AND THE PIRATES ZAŽÍVAJÚ ÚSPECH
Počuli ste to na jukeboxoch.
Mali obrovské 15-palcové repráky.
Počuli ste len basgitaru.
Počul som to a pomyslel si:
„Taký zvuk by som chcel vydávať.“
Keď som to povedal otcovi, povedal:
„Basgitara je nový nástroj.
O dva roky o nej nebude nikto počuť.
Kúp si saxofón, ten bude vždy žiadaný.“
Ja: „Nie, chcem basgitaru, otec.“
Počul ma trénovať a povedal: „Poď so mnou.
Stačí sledovať moju ľavú ruku.“
Na klavíri. Takže…
Z toho som sa to všetko naučil.
Vystúpenie kapely „Shadows“
Mal som malú kapelu.
Hrávali sme v mládežníckom klube.
Rozprával som sa s ich mladým, podnikavým kňazom.
Potreboval organistu.
Hovorím mu: „Môžem byť organista, ak chcete.“
Bez rozmyslu. Povedal: „Áno, dobre.“
Kostol sv. Aidensa New Eltham
V cirkevnej hudbe musíte improvizovať.
No keďže mi hranie nešlo veľmi dobre,
improvizoval som pri všetkom.
Naučil som sa chválospevy.
Vedel som, čo to je.
Nie som veľmi pobožný, ale bola to dobrá práca.
Jasné? A bol to skvelý kňaz.
A tak som sa stal organistom a vedúcim zboru vo veku 14 rokov.
Ročne mi z toho vyšlo 25 libier.
Za ne som si kúpil basovú gitaru.
Vo štvrtok večer som chodil hrávať
do klubu Marquee.
Po čase za mnou prišla kapela
Carter-Lewis and the Southerners
a spýtali sa ma,
či si nezahrám na ich albume.
A ja: „Áno, znie to skvele.“
Tak som prišiel aj s vybavením.
S pedálom DeArmond a zosilňovačom
a úplne novou gitarou Gibson Les Paul.
A kapela povedala:
„Niečo si vymysli na sólo.“
Na druhej skúške už mám svoje sólo.
Rozšírili sa zvesti
o mladom gitaristovi…
GRATULUJEME! CARTER-LEWIS AND THE SOUTHERNERS
…lebo mi volali kvôli ďalším termínom v štúdiu.
Keď som sa dostal do tohto sveta,
bol som o sedem rokov mladší než ostatní.
A nemali nikoho medzi staršími,
ani súčasnými hráčmi,
kto by poznal všetky vplyvy
a trendy mladých kapiel.
Ja som to všetko poznal,
či to bolo R&B, či to bol blues,
alebo rock, bolo to jedno.
Každý mal tie platne,
ktoré pôvodne asi dovážali
americké obchodné lode.
Rozmohol sa štýl R&B.
Bol som na folkovom festivale Blues
na koncerte Sonnyho Williamsona.
Vtedy som sa tiež učil hrať na harmoniku.
Bol to úžasný nápor hudby z miesta,
o ktorom sme nemali ani potuchy.
Sonny Boy stelesňoval všetko,
čo sa mi z hudby dostalo do krvi.
No v rodnom meste som mal vlastného hrdinu,
bol to Perry Foster.
Mal kapelu menom Delta Blues Band.
A nejako sa mi podarilo preraziť si cestu
do tejto kapely.
Bol som pripravený byť modsom,
rockerom, beatnikom, kým som mohol spievať
a vyzerať k svetu,
snažil som sa nájsť tú správnu cestu.
Hrával som sa a mal som aj prácu.
John a Jack Bonhamovci
Pracoval som s otcom v stavebníctve.
Boli sme vtedy dobrí stavbári.
Postupne som mal menej práce
a viac hudby. Tak sa to zdalo.
hlas Johna Bonhama
Odišli sme zo školy,
zakladali kapely a tak,
hrali sme lokálne a tak.
Na mňa mala soulová hudba silný vplyv.
James Brown bol veľmi obľúbený,
pretože ten zvuk bubna bol úžasný.
Chcel som ten zvuk.
Keď som mal 16, šiel som
na koncert kapely, kde spieval Robert.
Na koncerte bolo neskutočne dobre, lebo bol skvelý.
V dave to sledoval
akýsi obrovský chlap s krásnou priateľkou.
John Bonham a Pat Phillipsová
Potom prišiel za mnou a povedal:
„Hráš obstojne,
ale s poriadnym bubeníkom by si bol lepší.“
Pomyslel som si: „Ježišikriste. A je to tu.“
Keď sme spolu hrali prvýkrát,
mali sme asi 16.
Bolo to fakt dobré.
John bol úžasný.
Bol to skvelý bubeník.
Sledoval som ho v úplnom úžase.
Bol fantastický.
Pri miestnych koncertoch je konkurencia veľká.
Tak sa vydáte na turné
a všetko ide skvele,
no zrazu nemáte ani koncerty, ani peniaze.
Ste späť na začiatku.
Raz nám došlo palivo až tak,
že som musel vziať benzín z iného auta
a polícia ma prichytila uprostred noci,
ako odsávam trochu paliva do kanistra.
On sedel vzadu a triasol sa:
„Čo na to povie Pat?“
Pat sa stala jeho ženou a hovorievala:
„S Plantym sa nezahrávajte.
Je to vážne prípad.“
Odišiel som zo školy v šestnástich.
Väčšinu skúšok som neurobil,
lebo som večer pred maturami
hral celú noc v nejakom klube.
A môj otec povedal:
„Zoženiem ti nejakú prácu v úrade.“
„Nie, nájdem si kapelu, tati.“
V Londýne bolo jedno miesto
zvané Archer Street.
A každý pondelok ráno sa tam
všetci miestni hudobníci schádzali, aby si hľadali prácu.
A tak som tam šiel ako decko.
Bol som tam každý pondelok.
A začal som hrávať s kapelami,
chodil na ich skúšky.
A objavil sa Jimmy Page s elektrickou gitarou.
To je moja čierna kráska Les Paul.
Na tej gitare
som odohral väčšinu skúšok.
A je to tam. Idem sa pozrieť,
čo na mňa čaká na stojane na noty.
Skúšanie bolo vtedy veľmi zábavné.
Keď som začal, odohral som veľa skúšok
spolu s Jimmym.
Goldfinger sa nahrával na Abbey Road.
S Jimmym sme boli v rytmickej sekcii.
Bol tam celý orchester
a Shirley Basseyová.
Celá energia… Len byť tam…
Bolo som vtedy stále ešte dieťa.
Poviete si „Páni, Shirley Basseyová.“
Keď ste hrali, videli ste na ňu.
Všetky tie jej pohyby.
Takto. Bolo úžasné to sledovať.
Tieto štúdiá fungovali nemilosrdne efektívne.
Takže ste to nemohli pokaziť,
inak by museli platiť nadčasy.
Keby ste to pokašľali,
už by vás nezavolali.
Mal som vreckový denník,
ktorý som nosil so sebou.
Hral som na nahrávaniach s Rolling Stones,
Davidom Bowiem, Petulou Clarkovou…
Hral som v skladbách kapely Kinks.
Na prvej nahrávke kapely Who.
S rôznymi hudobníkmi.
No s Beatles som nehral.
Donovan Jimmy Page – Gitara
S Donovanom som veľa pracoval
a veľmi ma bavilo pracovať s ním.
A Mickie Most bol jeho producent.
Tie nahrávania boli super, mohol som sa pozerať
a pýtať sa na veci,
a aj som sa pýtal.
Dal som si za úlohu pýtať sa zvukárov,
ako sa robili určité efekty, napríklad ozvena, či doznievanie.
A mohli ste sledovať, ako napájajú mikrofóny
na rôzne nástroje.
A to som mohol robiť.
Dovolili mi to robiť.
Nielen to, dostal som šancu aj na sólo.
Takže to bolo dobré.
Pýtam sa Mickieho:
„Nepotrebuješ aranžéra?“
„Ty vieš…“ „Áno, aranžujem.
Áno, stále.“ A…
Dovtedy som to nerobil.
Ale otec ma vždy učil, že práca sa neodmieta.
A mal som s ním skvelý pracovný vzťah.
Jazdieval v žltom Rolls-Royce a do schránky
mi hádzal prázdnu platňu s odkazom:
„Vieš, čo chceme. Je piatok.“ A bol som vybavený.
Celý deň som hral na basu, sedem dní v týždni.
Aranžmány som písaval v noci.
A potom o deviatej ráno
som šiel na nahrávanie a hral skladby.
Robil som všetky aranžmány pre kapelu Herman's Hermits
a Donovana
a veľa som pracoval aj s Lulu.
Na všetkých jej aranžmánoch
s Mickiem Mostom.
Lulu – John Paul Jones Aranžmán, basgitara
Pracoval som s ňou aj na filmoch,
napríklad Pánu učiteľovi z lásky, v Amerike veľký hit.
Bol považovaný za vrchol hudobného biznisu.
MUZIKANTI č. 8 John Paul Jones
Môj otec bol veľmi hrdý,
keď ľudia, ktorých poznal,
povedali: „Videl som tvojho Johna na nahrávaní.
Ide mu to, Je dobrý.“
A…
Bol uveličený.
Vtedy som hrával v rôznych skupinách.
Plant spieva balady
V štúdiách som zažil dobrodružstvá.
Ale moji rodičia neboli až takí nadšení.
Keď som nahral svoj prvý singel v CBS,
nič o tom nevedeli, lebo…
Dali mi na výber zostať
v akademickom svete…
a stať sa… vyškoliť sa
za certifikovaného účtovníka alebo…
ísť do sveta a robiť, čo musíš.
Tak som teda šiel.
A zakýval im na rozlúčku.
Vedel som, že je viac talentovanejších spevákov.
Ale bol som tam a zariskoval som.
Nesaď to Vyfajči to
Nosil som kaftany, mal namaľovanú tvár, zvonil som na zvonoch, zapaľoval kadidlo,
…bolo to…
hlas Johna Bonhama
Robert mával väčšie problémy
ako iní priatelia, ktorých mám.
Je to sranda.
LEGALIZUJTE TRÁVU
John prišiel ku mne a povedal: „Čo to má znamenať?“
Protest kvetinovej skupiny
„Áno, máš pravdu. O čom to všetko je?“
Bol to koniec roku 1967.
Dali sme sa dokopy
a hralo sa nám neuveriteľne dobre.
Tak sme založili skupinu Band of Joy.
Chceli sme zmiešať blues s psychedéliou.
Chceli sme byť súčasťou toho veľkého hnutia.
Hrali sme v klube Freeman's.
Hrali sme v klube Middle Earth.
Šli sme do Tin Pan Alley a nahrali sme Memory Lane,
čo bolo moje prvé dobrodružstvo so skladaním piesní.
Žiaľ, tá skladba sa nedostala von.
Nemali sme veľa fanúšikov.
Ale nám sme sa páčili.
ROBERT PLANT a BAND OF JOY
Posledné vystúpenie kapely ROBERT PLANT a BAND OF JOY
Pat kričala na Johna a vravela:
„Mal si sa od neho držať ďalej.
Nikam ťa nedostane.“
A tak odišiel s Timom Rosem
a nahral I Got a Loneliness a Morning Dew.
Tak to bývalo.
John a Jason Bonhamovci
Mali sme dieťa. Potreboval som prácu
v profesionálnej skupine,
aby sme mali z čoho žiť.
Proste som úplne stratil priazeň.
Bolo to pre mňa ťažké.
Mal som hnedý kufor, nejaký penicilín, bol som bezdomovec.
Nemal som kde žiť.
Takže som…
Mal som vystúpenie s kapelou Obs-Tweedle.
Prijali ma do sveta
štúdiových hudobníkov.
Robil som veci, ktoré robili všetci skutoční veteráni,
keď som sa k nim pridal.
Napríklad Muzak.
Muzak je to, čo nazývajú výťahová hudba.
Viete?
Veľmi ťažko sa nahrávajú
skladby tohto štýlu,
lebo máte kopec skladieb,
ktoré hráte stále dokola,
stále dokola.
Ak ste sa dostali do polovice
a nebolo vám fyzicky zle, bol to celkom zázrak.
Takže som vedel,
že je načase odtiaľ vypadnúť.
Všetci moji priatelia, ako Eric a Jeff,
boli v kapelách a bavili sa.
A ja na to: „Mám toho veľa,
čo chcem ponúknuť.“
A Jeff Beck povedal:
„Bolo by fajn, keby si prišiel na Yardbirds.“
Napadlo mi: „Ako by si chcel hrať,
keby si mal šancu?
Urob to hneď. Máš príležitosť.“
Keď som hral v Yardbirds s Jeffom,
turné s priateľom
sme si skutočne užili.
Ale počas amerického turné
odišiel z kapely a dosť ma to šokovalo.
Ale dalo mi to možnosť vyskúšať si úplne nový smer.
Tak som prevzal hlavnú gitaru.
Kapela Yardbirds už tu v Anglicku
nikoho nezaujímala.
Takže sme začali získavať undergroundových fanúšikov
v Amerike.
Bolo to vzrušujúce, absolútne vzrušujúce,
boli sme súčasťou hudobnej scény na západnom pobreží.
No stáli sme proti nášmu producentovi
Mickiemu Mostovi,
tak sme nahrávali príšerné single
pre popové rádio AM.
No už som nechcel nahrávať single.
Byť v Amerike
a zažiť zrod undergroundového rádia FM,
ktoré hralo celé albumy…
Vedel som, že toto je hudba budúcnosti.
Takže to bol môj plán.
Vytvárať albumy, ktoré by sa hrali,
celé na staniciach FM.
V hlave som už mal nový zvuk
pre kapelu Yardbirds.
Už som presne vedel, čo chcem robiť, pokiaľ šlo o gitaru,
v hlave som mal nové veci,
ako Dazed and Confused,
skladbu inšpirovanú Jakom Holmesom.
Tú gitaru mi dal Jeff Beck.
Namaľoval som si ju. Posvätil som ju.
Toto je gitara, ktorá ma sprevádzala po celej ceste,
ako Excalibur, mýtický meč.
V LA som si dal vyveštiť z dlane.
A tá veštica mi povedala:
„Čoskoro urobíš rozhodnutie,
ktoré ti zmení život.“
Stretnutie sa konalo dva alebo tri dni na to, keď ostatní
prišli s tým,
že chcú rozpustiť kapelu.
Bol to šok.
Hneď som si povedal: „Teraz viem, čo urobím.
Založím vlastnú kapelu
a viem presne, čo s ňou chcem hrať.“
Len som potreboval silného vokalistu.
Bol jeden spevák, Terry Reid.
Kedysi sa mi ozval
a pomyslel som si: „Skúsim to s ním.“
Spýtal som sa Petra Granta, či ho nájde.
Peter Grant bol manažérom Yardbirds
a, chvalabohu, naozaj mi veril.
Keď sa kapela Yardbirds rozpadla,
povedal som: „Chcem kapelu.“
Bol pri tom. Povedal: „Super.
Pomôžem ti s tým.“
Peter Grant a Mickie Most boli v tej istej kancelárii,
mali dva stoly
a pozerali na seba cez celú miestnosť.
A zrazu sa dozviem:
„Bohužiaľ, Terry Reid podpísal sólovú dohodu
s Mickiem Mostom.“
A ja… „Áno?“
- Rovno z lisu? - Dobre.
- Pre teba. - Vďaka.
Napadlo mi, že je to smola.
Napriek tomu mi Terry Reid navrhol
speváka kapely Obs-Tweedle z Midlands.
A napadlo mi,
aké nezvyčajné meno. Zvláštne.
On a Peter Grant sa na mňa prišli pozrieť.
Spýtal sa ma, či neviem, kde nájde Roberta Planta.
A ja na to: „Áno, práve tu.“
Robil úžasné improvizované vokály,
podľa mňa boli úžasné.
Tak som ho pozval k sebe domov.
Žiaľ, stále som nemal kde bývať.
Tak som vzal kufor, nasadol na vlak do Pangbournu
a zaklopal na ďalšie dvere.
Hneď sme si sadli.
Prezeral si moje nahrávky…
„Mám tamtú.“ Vieš?
Zahral som mu skladbu Babe I'm Gonna Leave You
vo verzii Joan Baezovej.
Povedal: „Ak vieš zaspievať horný riadok,
mám aranžmán, ktorý s tým ide.“
A naozaj to zapasovalo.
Bolo to krásne.
Spieval krásne.
Vedeli sme, že niečo je vo vzduchu.
Cítil som to okolo seba.
Jimmyho hra na gitare bola úžasná. Úžasná.
Jimmy mi povedal:
„Máme tu jedného bubeníka.“
A než zašiel ďalej, povedal som: „Počkaj.
Na svete nie je bubeník,
čo by sa dal porovnať s Johnom Bonhamom.
Je úžasný.“
Hral s Timom Roseom.
Jimmy povedal:
„Ak je to tak, poďme za ním.“
A ja na to: „John, musíš si vypočuť, ako Jimmy hrá.
Je úžasný.“ John vraví: „Ani náhodou.“
Povedal som: „Ty si blázon.
Nechceš robiť tieto veci, hrať elektrický folk.
Poď so mnou.“ Povedal, že Pat ho zabije.
„To nehovor.“
Šiel som za Pat a jeho mamou.
Moja žena Mo si prečítala: „Jimmy zakladá kapelu.
Mal by si mu zavolať.
Či nechce basáka.“
„Nie, nemôžem…
Musím najprv urobiť to, tamto.
Mám toto… a albumy.“
„Nie,“ hovorí. Trvala na tom.
„Zavolaj mu, prosím.“ Tak som mu zavolal.
Vravím: „Ahoj, Jim. Vraj zakladáš kapelu.“
Povedal, že hej.
Hovorím mu: „Nepotrebuješ basáka?“
On na to: „Vlastne hej.
No máme problém.“ Pýtam sa: „Aký?“
Povedal: „Bubeník hrá s Timom Roseom
a berie 40 libier týždenne. Preplatíme ho?“
Rozhodli sme sa, že asi by to šlo.
Peter Grant zohnal na dve hodiny skúšobňu
na Gerrard Street.
19 Gerrard Street Skúšobňa
Všetci tam prídeme, rozložím si svoje vybavenie.
Je tam John Paul Jones so svojím vybavením,
John so svojimi bubnami.
Bola tam hromada zosilňovačov
a vybrali sme jeden…
„Ahoj, ako?“ „Dobre.“ Niečo také.
„Som ten a ten. On je ten a ten.“
hlas Johna Bonhama
Zoznámil som sa s Johnom Paulom a Jimmym.
Podľa toho, odkiaľ pochádzam,
mi to pripadalo ako vtip,
telegramy a tak.
Je šanca stať sa jedným z Yardbirds.
Je to ako dar z neba, však?
Prvá skladba, ktorú som chcel skúsiť,
bola Train Kept A-Rollin'.
Train Kept A-Rollin'. „Poznáte to?“
Hovorím „Nie“. Povedal: „Má to 12 taktov.“
„Tento riff.“ „Odpočítaj to.“
A bolo.
A miestnosť akoby vybuchla.
Hrali sme to dokola, hrali si sóla
a zvyšok skladby, Robert improvizoval.
Nič také som dovtedy nepočul.
Čakal som soulového speváka
a miesto toho je tam kričiaci maniak
s fantastickým hlasom a úžasným rozsahom.
Hovorím si: „To aké výšky dávaš?
Ublížiš si, človeče.“
Bolo to zničujúce, lebo sa zdalo,
že presne na toto som čakal.
Bol som dosť hanblivý.
V takejto situácii je najlepšie,
keď toho veľa nepoviete a len sa prizeráte,
že snáď sa to nejako vyrieši.
Ako basák
si asi myslel to isté,
pretože rytmické sekcie
sú fakt veľmi citlivé…
Len som chcel vedieť, že spolu dokážeme spolupracovať.
Keď sme spolu hrali prvýkrát,
bolo jasné, že budeme dobrá kapela.
Že nebudeme takí okázalí.
Ale ja taký som.
Úžasné.
Keď sme skončili, som presvedčený, že všetci vedeli,
že nám tento zážitok zmení život.
Bolo v tom toľko kinetickej energie.
všetci tú energiu zo seba potrebovali vydať.
„Posuňme sa ďalej,
poďme do Pangbournu.“
Pangbourne je na rieke Temža.
Pamätám si, že keď som prvýkrát objavil tento hausbót,
povedal som si: „Ten je magický.“
Mal dobrú energiu.
Kreativitou to tam len vrelo.
V tomto dome som žil
v rokoch 1967 až 1970.
Pôvodne sme sa usadili v hornej časti domu.
Tam, kde sú tie horné okná,
je veľká miestnosť,
kde sme skúšali.
Mali sme výhľad na rieku. Bolo to krásne.
Spoznávali sme sa
a tvrdo sme makali.
Neboli sme flákači.
Neplánovali sme dostať sa do telky.
Všetci sme len veľmi chceli robiť hudbu.
Pracovali sme na materiáli pre album,
potom sme pridávali aj ďalší materiál,
čo sme plánovali na koncerty.
Skúšali sme celé dni
a bolo to dosť hlasné.
Počuli by ste to. Až sem.
Čakal som, že nám niekto zaklope na dvere,
aby sa sťažoval, ale nič.
Veľmi rýchlo sme sa zohrali,
lebo už bolo dohodnuté turné,
ktoré museli odohrať Yardbirds,
pár koncertov v Škandinávii.
Bolo príhodné, že sme mohli
vyraziť na turné.
Mohli sme tam ísť
a hrať pred publikom
ďaleko od Londýna a od ostatného.
Do Škandinávie sme šli
na náš prvý koncert ako Yardbirds.
Nasadli sme do lietadla,
ja a John sme sedeli
vedľa seba s cigou,
videli veľa strieborných príborov,
nožov a vidličiek.
Veci, čo by sme bežne ukradli,
v hojnom množstve.
Z lietadla sme to ani nemohli vyniesť
bez toho, aby nám niekto nepomohol.
Bolo to skvelé. Všetko tam bolo.
Gin, tonic, ľudia.
Ľudia boli milí a očarujúci.
Klimatizácia. Bolo to… A tak sme šli.
Lebo sa… Čo sme mali robiť?
Nemohol som ísť za mamou.
TÍNEDŽERSKÝ KLUB GLADSAXE – DÁNSKO
Keď som kolegom a ľuďom, ktorí ma zamestnávali, povedal,
že odchádzam z práce,
aby som sa pridal k rokenrolovej kapele,
všetci vraveli, že mi úplne preskočilo.
Na basovej gitare hrá John Paul Jones.
John Paul Jones.
Na bicích John Bonham.
Hlavný gitarista, Jimmy Page.
A ja, Robert Plant.
Dobre!
Áno!
Išlo to tak dobre,
že skupina začala robiť album
hneď po návrate zo Škandinávie.
Ako dlho sme boli spolu? Koľko, mesiac?
Chodili sme nahrávať po nociach do Olympic Studios niekoľko týždňov.
Prvýkrát sme tam šli 25. septembra
v roku 1968.
„Čas príchodu od jedenástej večer.“
Prvá nahrávka.
Dobre.
To je Glyn Johns, drahý Glyn,
pri ovládačoch zvuku Helios,
ktoré vyrobili na mieru pre Olympic Studios,
robil tam zvukára.
Bicie po prvé.
John, Jimmy a John Paul
boli na nahrávaní oveľa prepojenejší než ja,
lebo to nahrávali naživo.
Museli experimentovať priamo tam.
Nahrávka je nahrávka.
Takže tam vládla elektrická atmosféra.
Ja som sa snažil s tým držať krok.
John Paul Jones hral úžasne na base,
bola to fakt sila, hudobne.
Johnovu pravú nohu som miloval.
Mal som z nej veľký rešpekt.
A snažil som sa ju pri hre zvýrazniť
a pomôcť mu,
dať mu priestor.
Tretí pokus.
Takže som zahral melódiu a vynechal nejakú notu,
do ktorej pridal niečo on
a zrazu to celé rytmicky ožilo.
SPRÁVY o DESIATEJ
NOVINKY ZO SVETA SEP – OKTÓBER 1968
Mexické jednotky strieľajú na študentov
HRY OVLÁDLI ČERNOSI
SLEDUJ BARBARELLU!
Londýn – „Vlasy“ Cenzúra skončia
POCHOD ZA OBČIANSKE PRÁVA
Nigéria Biafranská vojna eskaluje
Južný Vietnam USA rozmiestňujú 24 000 vojakov
René Cassin získal Nobelovu cenu za mier
Rovníková Guinea Nezávislosť od Španielska
Rajón: štát. Odznak: Hawaii Five-O.
NOC ŽIVÝCH MŔTVYCH
Washington, USA Boeing uviedol 747 Jumbo Jet
Člen Beatles s frajerkou obvinení z prechovávania drog
Nevada, USA Podzemný jadrový test
APOLLO 7 ČAS VZLIETNUŤ
Apollo 7 Prvé živé vysielanie z vesmíru
Chcel som do toho dať všetko.
Hral som na akustickú gitaru,
kovovú gitaru s pedálmi,
tzv. slide gitaru, elektrickú gitaru.
Pôvodná páska zničená
Chcel som vedieť hrať
toľko rôznych textúr a nálad,
aby celý album úplne pohltil poslucháčov
a vzal ich tam, kde predtým nikdy neboli.
Gitara nie je normálne naladená
pri skladbe Black Mountain.
Má skôr citarové ladenie.
Jimmy a John Paul boli skutočne na vrchole.
Hrali toľko rôznorodých melódií,
nebolo nič, čo by úplne v pohode
spolu nezahrali.
Vďaka tomu sme mohli hrať s nádhernou
paletou farieb.
Jimmy produkoval album.
Čo bolo skvelé,
lebo mal iný zvuk,
a to sa mi páči.
Mal nápady na rozmiestnenie mikrofónu,
presne vedel, čo chce počuť.
Počas mixovania sa použilo
niekoľko zložitých vecí.
Ako spätná ozvena, ktorá je v skladbe You Shook Me.
Keď otočíte pásku a nastavíte ozvenu
a potom ju otočíte späť,
aj ozvena sa vráti.
Prechádzal som z jednej piesne do druhej
pomocou takýchto trikov,
takže keď ľudia počúvali celý album,
vyžadovalo si to ich pozornosť.
Bolo to úžasné. Áno.
V prednej izbe som mal
dva veľké elektrické repráky.
Skoro sa v nich dalo sedieť.
Zvykol som si ich púšťať nahlas.
Ak si ten album financujete sami,
máte oveľa lepšiu pozíciu,
ako keď idete do štúdia len s demo nahrávkou.
Ak ste teda vedeli, čo robíte,
dávalo zmysel dokončiť album,
až potom tam ísť a uzavrieť dohodu.
Americký producent Bert Berns
odviedol za mňa v Atlantic Records skvelú PR prácu.
VEĽKÉ HITY SÚ V ATLANTIC
Keď ma tam v roku 1964 vzal,
povedal som, že chceme Atlantic…
Tak sme šli tam.
SPRÁVA OD: S. WEISS KOMU: JERRY WEXLER
Zariadili sme, aby Jimmy Page bol v New Yorku
na podpis zmluvy 11. novembra.
Áno, urobili sme, čo sme mohli.
A Jimmy a Peter šli presvedčiť ľudí,
že to naozaj musí tak byť.
Jimmy mal kľúče k zrodeniu kráľovstva.
Odišiel s Petrom do New Yorku
a spolu šli za Jerrym Wexlerom.
Kennedyho letisko
Október 1968
Pustili sme im to, bol to skvelý moment,
že to mohli, bez ohľadu na to,
čo si mysleli, prehrať Jerrymu Wexlerovi.
Atlantic nemal právo nič zremixovať.
Bolo to skvelé. Hotovo.
Sekvencovanie bolo super. Nebolo tam nič…
Žiadny singel odtiaľ nevezmú.
Keďže som zažil, že samotný singel
dokáže zlomiť ducha kapely,
nechcel som, aby sa to stalo aj tejto kapele.
A tak som povedal: „Sme albumová kapela.
Nebudeme hrať single.“
Mohli sme si to dovoliť, lebo sme album vlastnili.
A tu som, ako podpisujem zmluvu.
Peter tam vyzerá fakt skvele.
Ako mafiánsky don.
ATLANTIC RECORDS PODPÍSALI S NOVOU KAPELOU
LED ZEPPELIN JEDNU Z NAJVÝZNAMNEJŠÍCH ZMLÚV ROKA
Peter Grant a Jimmy to vymysleli tak,
aby v Atlantic nemali žiadne slovo v tom, čo nahráme.
Išli tam a povedali: „Pozrite, chcete
túto kapelu, my vám tú hudbu dáme.“
Peter Grant nedovolil manažérom sa k štúdiu
čo i len priblížiť.
Ani ku kapele.
A boli z neho vydesení, čo bolo geniálne.
Mať tú slobodu… Bolo to neslýchané.
Kapela si mohla dovoliť zmeniť
názov Yardbirds a začať nanovo,
tak sa rozhodli pre zmenu.
DEBUT LED ZEPPELIN
Keith Moon navrhol názov Led Zeppelin.
Napadlo mi, že by to bol skvelý názov.
Pomyslel som si: „No čo už. Je to príšerné.
Nikto si to nezapamätá.“
No nič lepšie som nevymyslel,
tak sme boli Led Zeppelin.
Zrazu bol zo mňa otec, takmer ženatý.
Robert Plant a Maureen Wilsonová
Bol som v kapele, ktorá sa mala volať
Led Zeppelin.
Vrátil som sa k rodičom s otvoreným srdcom.
Zavolal som mame a otcovi
a povedal: „Možno by ste sa chceli
zoznámiť s vašou budúcou nevestou.“
A tak, samozrejme,
mi otvorili dvere.
9. novembra 1968 sme hrali v Middle Earth.
A aby sme oslávili to, že sme dostali ten džob,
v ten deň som sa oženil.
Snažil som sa v ten deň stihnúť čo najviac vecí.
Cestou sa nám pokazilo auto.
To všetko.
Prišli sme na to,
čo budeme hrať, a ako.
A prvé tri skladby boli len bum, bum, bum.
Videli ste tých ľudí: „Čo sa to, preboha, deje?“
Je to smiešne.
V Anglicku sme toľko nehrávali.
Ponúkali sme termíny
na koncerty Led Zeppelin.
A tak podobne.
Ľudia na kapelu lístky nekupovali.
Tak sa v Atlantic rozhodli,
že album vyjde 12. januára,
ale len v Amerike.
Takže Peter pre nás dohodol turné.
ALBUM LED ZEPPELIN V JANUÁRI
Tuším sme museli odísť na Štedrý deň.
Zrazu sme zistili, že vychádza album,
tak sme museli ísť hrať do Ameriky.
Bál som sa, že sa tam nebudem cítiť doma.
Pat vravela: „Nemal si s ním pracovať.“
Ale ona a moja žena Maureen boli kamošky,
takže spoločne mali prehľad o tom, ako osláviť to,
čo robil John a čo som robil ja.
Brali sme to v pohode.
Ísť do Ameriky bol môj sen.
LED NA MESIAC DO USA
Kapela Led Zeppelin, ktorá vznikla
z kapely Yardbirds,
začína mesačné turné v USA.
Boli sme ako predskokani Vanilla Fudge,
jediná kapela, ktorá nás vzala pod svoje krídla.
Sú to dobrí priatelia. Boli nimi,
aj keď sme nemali nič.
hlas Johna Bonhama
Carmine a John Bonham vybrali
fakt skvelý repertoár.
Pozerali na seba
a napodobňovali jeden druhého pri hraní.
Každý do toho šiel naplno.
Denver bol prvý koncert.
Hrali sme v leteckom hangári.
Nebolo tam veľa ľudí.
Pomyslel som si: „Páni.“
Ale povedal som: „Poďme hrať tak,
akoby sme hrali v klube,
hrali jeden pre druhého.
Je jedno, či je to tam
úplne plné či poloprázdne.
Poďme hrať akoby sami pre seba.“
Po niekoľkých koncertoch s Fudge
sme potom šli do Whisky a Go Go v LA…
LED ZEPPELIN A ALICE COOPER
…a potom do San Francisca.
9. januára 1969
Album sa už hrával
v undergroundovom rádiu
a ľudia boli naozaj zvedaví
na kapelu, o ktorej počuli.
Takže sme do toho šli s vervou
a hrali tak, ako sme nikdy predtým nehrali.
Dali sme do toho všetko.
Boli sme v zákulisí vo Fillmore a Peter Grant hovorí:
„Nech sa stane čokoľvek,
ak si ich nezískate tu, je po všetkom.“
Po tomto sme vedeli, že sme na správnej ceste.
Všetko sa šíri ako požiar.
Celé to ešte len vznikalo.
Ľudia sa snažili dostať dnu,
kým sme hrali Bostonský čajový večierok,
lebo sme hrali v USA
od západného pobrežia až po východ.
V rádiu FM zvykli hrať
jednu stranu pásky, potom oznámili druhú stranu,
spomenuli sponzora a zahrali druhú stranu.
Ľudia si to vypočuli
a za tým: „Dnes hrajú vo vašom meste.“
A tak sa všetci prišli pozrieť.
NAŽIVO
Rokenrol s Led Zeppelin.
Je tu Robert Plant, viem, že sa máš dobre.
Mám tu na telefóne ďalšieho volajúceho.
Si vo vysielaní. -Robert Plant?
- Príležitostne. - Panebože.
Asi mám infarkt.
Panebože.
No nehovor. Potrebuješ lekára.
Len chcem, aby si vedel, že si sexy.
- Neuveriteľné. - Okej.
- Ďakujem. - Nech sa ti darí.
- Ďalší? - Haló?
Chcela som ísť včera na koncert,
no nezohnal som lístky.
Včera to bolo veľmi dobré.
Ako sa voláš? Nevadí.
- Haló? - Ahoj.
Ahoj.
Ahoj. Hádaj čo? Si ako líška.
Čo to má znamenať?
Že si veľmi pekný muž.
Zďaleka.
Koncert som si fakt užila. Veľmi sa mi páčil.
Fakt si myslím, že si líška.
Pokračujte v tom, čo robíte.
To je od teba veľmi milé. Budeme.
Led Zeppelin – str. 6 BRATIA A SESTRY
Očakávanie bolo ohromujúce.
Naozaj ohromujúce.
Nová rocková kapela
sa rýchlo stáva ďalšou superkapelou
Keď sme sa vrátili do Anglicka s tými zážitkami,
musel som byť ticho.
Tu platňa ešte nevyšla.
Marec 1969
Takže som nemohol nič povedať.
Ľudia by ma vysmiali.
S Bonzom sme sa stretávali a…
„Čo to bolo?“ „Neviem.“
„Čo sa to stalo?“ „Neviem.“
Bolo to úžasné. Absurdné.
Vrátili sme sa z Ameriky,
prešli veľkou zmenou.
Cítili sme sa veľmi dobre.
No ovplyvní vás to.
Zamyslite sa nad tým. Máme 20 rokov
a zrazu drogy,
veľa dievčat
a toľko postáv, ktoré sa zrazu objavili na scéne.
Obrovský druh subkultúry, ktorá sa točí okolo slávy.
Hlavne slávy v ranom štádiu.
Lebo tam ste cítili,
že prichádza niečo nové.
Bol to dobrý pocit. Zaslúžený.
Najmä keď sme to robili bez tlače,
ktorá nás asi nemala rada.
Podľa tých pár recenzií,
z ktorých vynikala tá z Rolling Stone.
Nezáväznosť a obmedzenosť…
Čítal som tú recenziu:
„O kom to hovoria? Myslia nás?“
Jimmy Page je obmedzený producent,
píše slabé, nenápadité piesne.
Veľa tých vtedajších autorov,
neviem, či študovali hudbu,
aby ju kritizovali,
či sa zaujímali viac o spoločenské aktivity.
Pieseň je nudná, zbytočná.
Ale vás naozaj zaujímajú odpovede iných ľudí,
ak takto hráte?
Odpoveď je, bohužiaľ, áno.
To vás môže vyviesť z rovnováhy.
Našťastie, ako štyrom chlapom nám na tom až tak nezáležalo.
Viac nám záležalo na tom, aby sme boli spokojní my.
Prvý album rozniesli na kusy.
Veľa ľudí povedalo:
„Nemám rád tú hudbu
od Zeppelinov.“
Mysleli sme si, že to bol vtip.
Pracovali sme naozaj veľmi tvrdo,
ľudia to chápali a videli sme, že to chápu.
Potom o tom povedali priateľom.
„Aj ty si ich kúp.“
Koncerty boli plné, takže ak to, čo ľudia počujú,
sa líši od toho, čo čítajú,
je vaša kapela dobrá.
Bolo vzrušujúce robiť tieto koncerty
a mať takéto spojenie
medzi nami štyrmi,
vedieť jednoducho zmeniť veci
so zmyslom pre humor či intenzitou,
alebo úrovňou agresie, alebo tak.
A tak sme sa prepojili, že sme sa dokázali
posúvať akýmkoľvek smerom
a všetci idú s vami.
Ak vedie gitara, idú za ňou všetci.
Môžem sa zastaviť a zmeniť to.
Improvizácia bola na výnimočnej úrovni.
V skladbe Dazed and Confused
sa intenzita zvyšuje. Je to pozitívne zlé.
Hej!
Vedel som, čo dokážeme,
a naozaj som tým chcel všetkých ohromiť.
Mal som víziu ďalšieho albumu.
Mal to byť v prvom rade veľmi filmový prístup
k tvorbe hudby,
nieto ešte k tvorbe overdubbingu a vrstiev.
Tak som zvolal skúšku v dome
a nacvičili sme si dve nové piesne.
Whole Lotta Love
a What Is and What Should Never Be.
Jimmy si sadol s akustickou gitarou
a my sme hrali piesne.
Prišiel a hral to, čo napísal.
A potom sme to spolu dali dokopy.
V apríli sme išli do Olympic Studios
a tešili sa, že sme opäť v štúdiu.
Apríl 1969
Začal som sa zlepšovať v skladaní piesní
vďaka farbe hry, ktorá ma obklopovala.
Pri skladbe Whole Lotta Love
Jimmy robil na refréne.
Ukázal mi melódiu, ktorá bola naozaj neuveriteľná.
A verš som spieval podľa textu Willieho Dixona.
A bolo to…
Hľadal som tie najlepšie kúsky černošskej hudby
a tak či onak som ich prenášal
do tej našej.
Nemalo by zmysel, keby Whole Lotta Love
a ďalšia skladba
mali melódiu, ktorá by znela podobne.
Skladba What Is and What Should Never Be
má preto uvoľnenejšie, jemnejšie verše
a potom prichádza s…
Nenazvem to silnejší refrén,
skôr intenzívnejší,
ktorý svedčí
o sile Johna Bonhama a sile skupiny,
o tom všetkom.
Čakalo nás turné
a vedel som, že bude skvelé
mať možnosť nahrávať na rôznych miestach v Amerike.
Led Zeppelin späť v USA
Myšlienkou bolo inšpirovať sa láskou ľudí,
získať reakciu publika.
Bolo skvelé, že sme mohli nahrávať v USA.
Všetka ta energia pri cestovaní,
ktorú dokumentujete v tom,
čo nahrávate.
Bicie Johna Bonhama mali byť
rozmiestnené priamo na stereo obraze.
Nástroje tak boli umiestnené
medzi sebou a zvuk sa tak mohol vrstviť.
Vedel, ako ladiť.
Vedel odborne naladiť bubon.
Takže keď doň udrel,
rezonoval z vrchu.
Zvuk sa tak premietal.
A hrával zápästiami.
Žiadne udieranie predlaktím.
Vedel využiť aj prízvuk na basovom bubne,
cítili ste to až v bruchu.
Bol taký vynaliezavý.
Hrať s ním bolo inšpiratívne.
Počuli ste to, no nechcel som
cez to len tak hrať.
Chcel som hrať to, čo sa k tomu hodí.
Najradšej som sa snažil zapadnúť.
Aby bolo počuť každého.
To bolo pre mňa dôležité,
aby bolo počuť každého,
čo každý hrá, na nahrávkach Zeppelinu.
Šou Led Zeppelin – 9. MÁJA 1969
JEDEN LÍSTOK NA GRANDE BALLROOM
MERRIWEATHER POST PAVILION THE WHO a LEAD ZEPPELIN
BOSTON TEA PARTY LÍSTOK PRE JEDNU OSOBU
BILL GRAHAM'S FILLMORE EAST LED ZEPPELIN – 31. MÁJ 1969
Nahrávali sme, čo sa nám páčilo.
Na Zeppelin vždy vplývalo niečo iné.
Všetci sme počúvali rôzne veci.
Vždy som hovoril,
že Led Zeppelin bol niekde v strede.
Medzi nami.
Bolo veľmi povzbudivé
odhaliť svoju zraniteľnosť,
keď sme začali budovať textársky vzťah
s Jimmym, keď sme prekonávali citlivosť
a možné rozpaky.
Písanie je veľmi intímna vec.
Odhaľujete sa pri tom.
Napísal som pár textov na prvý album
a tiež aj na druhý album.
Ale textami som si nebol taký istý,
ako hrou na gitare.
Musel som začať premýšľať o tom,
čo robím ako spevák
a ako chlap, ktorý do niečoho vnáša melódiu
či dokonca príbeh?
Cieľom bolo inšpirovať ho hudbou,
inšpirovať ho k textom.
A potom prišiel s textom Ramble On.
Áno, toto je…
Koncept na Ramble On.
„Listy padajú navôkol. Čas, keď som bol na ceste.“
To je príbeh môjho života.
Chcel som tam veľa textúry a vrstvenia,
najmä gitarovo, v piesni Ramble On.
Sú v nej rôzne gitarové časti.
Gitara tam presahuje
aj cez niektoré verše.
Potom je tam celé sólo.
Robilo nám radosť hrať tieto skladby,
kde si každý odohral to svoje a potom sa vrátil späť
a povedať si: „Úžasné. Ako to spravil?“
Vychádzalo to
z rôznych miest.
Už len to, že sme pri tvorení textu mohli byť intímni.
To bol veľký prelom.
Šlo o úplné odhalenie.
Ako malého ma rodičia brali na každý mystický vrchol hory,
na každú krásnu zrúcaninu…
Vplyv týchto dávnych ľudí vo mne doznieval.
Nuž,
o tom tá pieseň je.
Ja, ty a ostatní ľudia.
PÁN PRSTEŇOV
Máj 1969
Každý večer sme si na koncerte
mohli vyberať z 20 skladieb.
Čoskoro sme ich mali 40.
Otvorili sa nám dvere do Ameriky a zažiarilo svetlo
a, samozrejme, akoby sme vykopli dvere
a vošli dnu a fakt…
Je to obrovský kontinent.
Naozaj sme chceli zanechať vplyv
cez živé koncerty.
Spočiatku bolo na turné príšerne.
Celé mesiace sme boli na turné.
Traja z nás už v tom čase
mali rodiny.
Bolo to piate turné za sedem mesiacov…
Robert a Carmen Plantovci
…takže boli dlho preč od svojich detí.
Je to ťažké, keď máte rodinu.
Moju ženu Mo som vzal na dobré miesta.
John Paul a Maureen Jonesová
Prišla do New Yorku.
Vzala deti nakupovať.
Chodila na koncerty. Bolo to super.
Ale potom šli domov
a my sme koncertovali po zvyšku krajiny.
Vtedy sme nemali žiadne autobusy ani vymoženosti.
Museli sme sa len akokoľvek dostať
na koncert, odohrať, nechať Richarda Colea
dohodnúť ďalší koncert, niekedy aj mesto.
Vždy ste videli…
Keď na križovatke stál takto…
Už ste vedeli: „Nie. Zas sme sa stratili.“
Je oveľa ľahšie cestovať po Anglicku.
Ak ste v Amerike, ste celý deň niekde v hoteli,
hádate sa s nepríjemnými
tupcami a tak.
Ovplyvní vás to,
čo sa v ten deň stalo.
Šli sme bežnými aerolinkami,
takže bolo treba ráno vstať,
ísť na letisko a čakať tam.
Tak o nás v Amerike všetci počuli.
Jún 1969
ROTHMANS VÁS VÍTA V LONDÝNE
LED ZEPPELIN PRISTÁVA… POĎTE VZLIETNUŤ
Prišli sme z Ameriky
a kapelu chcel každý.
Úplná zmena postoja.
Nemali sme reklamu,
no prídete na koncert v Anglicku…
„Ako tí ľudia vedeli, že prídeme?“
Vedeli o nás z rozprávania.
Páčila sa mi myšlienka, že vás nabudí
cestovanie a pozornosť.
Čo viete, ak nehľadáte?
Treba vyjsť a hľadať to.
Dva roky po Lete lásky
sme hrali festivaly v Amerike.
Viem, že to nemá žiadny skutočný význam,
no pre mňa to malo veľký význam,
lebo som bol na mieste, kde som naozaj chcel byť,
emocionálne.
Medzinárodný popový festival Atlanta – 5. júl 1969
Raz John robil zvukovú skúšku
na Newportskom jazzovom festivale
a videl som, ako z dverí vychádzali
rôzni bubeníci Jamesa Browna
a divili sa: „Čo to… Čo sa to tu deje?“
A on…
Hovorí: „Áno, viem. Viem, kto ma sleduje.“
Bolo to úžasné.
Vďaka tomu bola kapela Zeppelin týmto spôsobom jedinečná.
To, ako on pristupoval k rytmu,
a to, čo hral.
NEWPORTSKÝ MOST
VITAJTE na NEWPORTSKOM FESTIVALE
NEWPORTSKÝ JAZZOVÝ FESTIVAL
Nahrali sme na turné všetky piesne pre Led Zeppelin II.
Bolo to ako hurikán.
Víchrica energie a uvoľnenia.
Doma sme, samozrejme,
popri tom čase, ktorý sme strávili v Amerike,
nemali priestor sa toľko sústrediť.
Po návrate sme hrali na našom prvom
britskom festivale.
Privítajte Led Zeppelin.
Samozrejme sa stále pýtate,
či to bude mať nejaký ohlas?
Opätujú nám to?
BLUESOVÝ FESTIVAL V BATHE
Páni.
Videl som už fotku z prvého Festivalu v Bathe,
ale je úžasné vidieť video zábery.
To bol asi náš prvý festival
v Británii.
Nepršalo, takže to bolo super,
bola to zábava.
Ako dlho chcete byť medzi jednotlivými turné?
Nie dlho.
Únava nám nič nehovorila.
Bola v tom len energia a sila.
32 minút po celej hodine štartuje Apollo 11.
20. JÚL 1969
Malý krok pre človeka.
Obrovský skok pre ľudstvo.
Boli sme v stane
a niekto pristál na Mesiaci.
Viete si predstaviť, že ste ešte ako také decko
v Amerike a pozriete sa hore…
Vy robíte hudbu, pozriete hore
a na Mesiaci je človek.
Áno, svet je veľký
a som si istý, že 99 % ľudí má oveľa väčší záujem
o to, že tí ľudia sa bezpečne vrátili z Mesiaca.
PRIVÍTAJTE ASTRONAUTOV APOLLO 11
Ale deň, keď sa vrátili, bol veľký deň aj pre nás.
Toto je tá najväčšia vec,
keď sa ako dieťa chcete stať spevákom.
Získate zlatú platňu. A čo ďalej?
To už je jedno, však?
Len som sa chcel uistiť,
že tento album všetkých nadchne.
Chcel som, aby to bolo niečo, čo dovtedy nepočuli.
Akustika a elektrika, hudba ešte radikálnejšia
a dokonca avantgardnejšia.
Keď prišlo na mix
pre Led Zeppelin II,
robil som ho s Eddiem Kramerom v A&R Studios v New Yorku.
Odviedol skvelú prácu.
A ako to v prípade mixovania chodí,
bolo na to treba viac než len dve ruky.
Chcel som urobiť niečo s Whole Lotta Love,
aby prestala byť singlom.
Malo to mať radikálnu avantgardnú časť v strede,
ktorá sa začala zvukovou vlnou.
Keď som do toho dal overdubbing
k tomu, čo bolo v strede,
vyladil som gitaru až dolu
a len som naprieč ťahal za struny.
Dosť som to poposúval.
Presúval som to zľava doprava.
A bolo to.
Led Zeppelin II bol dokončený
a pripravený na vydanie.
LED ZEPPELIN II Strana jedna - 1. WHOLE LOTTA LOVE
Medzinárodný popový festival v Texase 31. august 1969
MEDZINÁRODNÝ POPOVÝ FESTIVAL
LED ZEPPELIN OSOBNE
22. októbra 1969
Recenzia albumu
Led Zeppelin II dáva nové vibrácie
Okamžité zlato
Kapela Led Zeppelin je najlepšia
Ako zarobili 37 000 dolárov za noc
LED ZEPPELIN 2… JE VONKU!
Billboard TOP 1 – LED ZEPPELIN II
VARIETY – BESTSELLER ALBUM Č. 1 – LED ZEPPELIN II
Milión predaných LP Britské turné?
Zarobili 5 miliónov USD
LED ZEPPELIN TOP V USA
LED ZEPPELIN JEDNOTKOU PRE ATLANTIC
Zeppelin prekonal Beatles
record mirror ZLATÁ HORÚČKA!
LED ZEPPELIN OSOBNE
9. januára 1970
sme hrali v Royal Albert Hall v Londýne,
pričom rok dozadu,
9. januára 1969,
sme hrali v San Franciscu.
Taký pokrok za rok sme spravili.
Bolo to veľmi zvláštne.
Len som sa skvele bavil.
Žiadny certifikovaný účtovník.
Bol to koncert v Londýne,
takže naň prišla celá rodina.
Ako zhromaždenie klanov.
Už len byť tam a stáť na tých doskách,
bolo to výnimočné. Úžasné.
Bola to naša šou,
tak sme tam išli a zahrali.
Led Zep!
Veľká vďaka.
Led Zep!
Môj otec bol na tom vystúpení.
Bol veľmi hrdý, čo bolo skvelé.
Povedal: „Má veľkú vášeň, oheň a to všetko.“
Bolo to veľmi milé.
S Johnom Paulom vychádzame naozaj dobre.
Aj všetci spolu.
Každý člen skupiny je iný,
má svojskú osobnosť, no sú to dobrí chlapci.
Sú fakt osobití.
Asi až v polovici roku 1969
som ich spoznal fakt dobre.
Chce to svoj čas, však?
O Robertovi môžem hovoriť
celú večnosť, poznám ho tak dobre.
A Jimmy je dosť hanblivý.
Ale ako ho poznám, je fakt skvelý.
Mám rád každého z nich za to, čo robia.
A vždy rád hrám v skupine,
nepotrebujem robiť nič iné.
Zladili sme sa hneď prvý deň,
keď sme hrali Train Kept A Rollin',
ten moment nás pritiahol k sebe
a fungovalo to.
Ale v tom úvode bolo všetko, zistili sme,
že nám to ladí.
Prečo by to malo kedy prestať?
Ak máte v sebe niečo, o čom viete,
že je iné,
musíte na tom pracovať.
Stále na tom pracovať.
A musíte v to veriť.
Ak tomu zostanete verní,
svojmu skutočnému cieľu, môžete si splniť sny.
Tomu verím.
Verím, že sa to dá, lebo takto to chodí.
VENOVANIE Tento film je venovaný:
Preklad titulkov: Barbora Belobradová