Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
НАПАД НА ПОЛЬЩУ: ОБСТРІЛИ
БЛІЦ: НАЦИСТИ БОМБЛЯТЬ ЛОНДОН
ПРИЗОВ УСІХ ЧОЛОВІКІВ 20 РОКІВ
НЕБЕЗПЕКА ОБСТРІЛІВ Маскуйте світло
НІМЕЦЬКА ВІЙНА ПОЗАДУ
В Англії діти
жили в тінях Другої світової війни.
Батьки і їхні батьки
пережили дві світові війни.
Джиммі Пейдж
У кінці Другої світової війни
з'явилося прекрасне відчуття надії на майбутнє.
У Лондоні
було багато пошкоджених будинків,
кратерів і…
Тобто це була післявоєнна зона.
Їжу ще видавали за талонами. Пригадую…
Джон Пол Джонс
…як отримували яйця, молоко, масло тощо
з маленькою книжечкою з талонами.
Люди оговтувалися.
За межами Лондона, у Західному Мідленді,
тривало поствоєнне напівсільске
тихе життя.
Я мріяв про Америку…
Роберт Плант
…бо то був зовсім інший світ,
ніж той, у якому я жив.
Я слухав цей дивовижний рок-н-рол,
що лунав з Америки.
Уся ця гра на електрогітарі.
Знаєте, вона була схожа на музику з Марсу,
хоча й лунала з Мемфісу.
Але тут, у Британії, ми застрягли через музикантів,
які грали безпечну музику,
доки не з'явилася сила природи, яку звали Лонні Донеґаном.
Лонні Донеґан
Я був просто зачарований,
коли побачив виступ Лонні Донеґана.
Його гра була наче портал.
Він відкрив доступ
до тієї свободи, якої в Англії не знали.
Врубай, Джиммі!
Тож одного дня я приходжу в школу й бачу…
як на полі стоїть один хлопець,
а навколо багато людей.
Школа Джиммі Епсом
То був Род Ваятт,
і він грав пісні Лонні Донеґана
на акустичній гітарі.
Пейдж і Род Ваятт
Я підійшов до нього й сказав: «У мене вдома теж така є».
Він сказав: «Принеси,
я покажу, як її настроїти».
Потім він ще показав мені кілька акордів.
«Усі свої» Телебачення BBC
Я буквально не розлучався з гітарою.
Знаєте, грав на ній до сніданку,
а потім грав дорогою до школи.
Я йшов у школу й хотів грати,
але її забирали
й повертали в кінці дня.
Мій батько казав:
«Знаєш, я не розуміюся на всіх цих гітарах, але…
Патриція й Джеймс
я на твоєму боці,
якщо не відставатимеш у навчанні».
Але моя мама справді підтримувала цю ідею,
щоб я не зупинявся й започаткував гурт,
вона справді вірила в мене.
Знаєте, це було дуже важливо.
Джон Пол Джонс
Мої батьки грали у водевілях.
Мама була співачкою у вечірній сукні…
Марджі Касл, Джо Болдвін
…а батько — коміком.
Він грав на фортепіано.
Тож я подорожував з ними
на всі бази,
де вони розважали військових.
Й один міжнародний виступ слідував за іншим.
Гравці на акордеоні й гравці на банджо.
Я все це всотував.
Тому я виріс на музичних традиціях.
Марджі Касл
І це все стало основою
всього, що я робив потому.
Енні, Роберт і Роберт Плант
Я виріс у Західному Мідленді.
Мій батько родом звідти,
а родина з боку мами — роми, цигани.
Моє дитинство було дуже затишним,
доки батьки не віддали мене до великої школи у великому місті.
Навчатися на дипломованого бухгалтера.
Шкільний парад Роберта Планта Стаурбридж
Мені справді подобалося багато з того, що було в школі,
та коли з'явився Літл Річард,
це було настільки провокативно, усепоглинально
й гіпнотично,
що наче затьмарило собою все інше.
Літл Річард
Я одразу зрозумів, що мене цікавить тільки пісня.
І це було все.
Шприц потрапив у вену. Назавжди.
Джон Бонем рідко давав інтерв'ю й помер у 1980 році
Надане тут інтерв'ю оприлюднюється вперше
Я Джон Бонем.
У дитинстві я любив відтворювати звуки барабанів.
Перші барабани я отримав у десять років.
І ми пішли подивитися фільм з Джином Крупа,
це було просто дивовижно.
Джин Крупа
Тут у Мідленді
я купував зовсім інші платівки, знаєте.
Johnny Kidd & the Pirates мали тоді величезний вплив.
Вони лунали з усіх музичних автоматів.
У них були велетенські 15-дюймові колонки.
Найкраще було чутно бас-гітару.
Я послухав і подумав:
«Ось який звук я хочу створювати».
Коли я сказав батькові, той відповів:
«Бас-гітара — це новий інструмент.
За два роки її не слухатимуть.
Купи собі саксофон — матимеш роботу завжди».
А я сказав: «Я хочу бас-гітару, тату».
Він почув, як я граю, і сказав: «Ти підеш зі мною.
Дивись лише на мою ліву руку».
На фортепіано. Так…
Так я навчився основ.
Shadows на шоу…
У мене був невеличкий гурт.
Ми виступали в молодіжному клубі.
І я поговорив з їхнім дуже пробивним молодим священником.
Препод. Ґордон Бейтс
Він сказав: «Нам дуже потрібен органіст».
Я сказав: «Ну, я міг би бути вашим органістом, якщо хочете».
Навіть не подумавши. А він: «Так. Гаразд».
Церква Сент-Ейден Нью-Елтем
У церковній музиці треба імпровізувати.
Та оскільки я все одно не надто добре розбирався в нотах,
тому імпровізував усе.
Я вивчив псалми.
Я зміг зрозуміти, що таке псалми.
Я не особливо релігійний, але то був хороший концерт.
Знаєте? І він був крутим священником.
Тож я став органістом і керівником хору в 14 років.
Мені платили рівно 25 фунтів на рік,
за них я купив бас-гітару «Фендер».
Щочетверга ввечері я імпровізував
у клубі Marquee.
І за деякий час до мене підійшли з гурту
Carter-Lewis and the Southerners
і спитали мене…
чи запишу я з ними альбом.
Я сказав: «Так, звісно. Я не проти».
Я прийшов зі своєю установкою.
Ножна педаль DeArmond і підсилювач,
а також моя нова Gibson Les Paul.
І вони сказали:
«Вигадай щось для соло».
До другого прогону я вже мав свою партію.
І, мабуть, пішов поголос
про молодого гітариста…
ВІТАЄМО CARTER-LEWIS AND THE SOUTHERNERS
…бо мені дзвонили щодо нових записів на студії.
Коли я потрапив у світ сесій,
то був десь на сім років молодший за інших.
І в них не було нікого зі старої гвардії
чи поточної гвардії,
хто б справді знав про весь вплив
і точки відліку, які мали молоді гурти.
Звісно, я знав про все це,
чи то був ритм-енд-блюз, чи то був блюз
або рок — що б то не було.
Усі купували записи,
які спочатку приїхали
з американськими торговими кораблями.
Почався бум на ритм-енд-блюз.
Сонні Бой Вільямсон
Я пішов послухати Сонні Боя Вільямсона
на Американський фолк-блюзовий фестиваль.
Приблизно тоді я теж навчався грі на гармоніці.
Тож це був просто дивовижний музичний
напад, звідки ми й не очікували.
Сонні Бой був майже всім,
що тоді стало моїм музичним кровотоком.
Але в моєму рідному місті в мене був власний герой,
і це був Перрі Фостер.
Перрі Фостер
У нього був ансамбль, який називався Delta Blues Band.
І якимось чином я спромігся прокласти собі шлях
у цей гурт.
Я був готовий стати стилягою, рокером
чи бітником — будь ким, лишень аби співати
й збирати ці погляди навколо,
намагаючись досягти успіху.
Я грав і працював одночасно.
Джон і Джек Бонем
Я працював з батьком у будівельній галузі.
Тоді були хороші будівельники.
Але роботи ставало все менше,
а музики більше. Ось що, схоже, сталося.
голос Джона Бонема
Ми пішли зі школи й утворили гурти,
щось таке,
виступали на місцевому рівні.
Знаєте, тоді на мене дуже впливав соул.
Джеймс Браун і його Famous Flames
Я дуже любив Джеймса Брауна,
бо, знаєте, звук барабанів був просто дивовижним.
Я думав: «Я здобуду такий звук».
Коли мені було 16,
я пішов послухати гурт, де співав Роберт.
Концерт був неймовірним, бо він, бляха, був крутим.
У натовпі стояв
один велетенський хлопець зі своєю гарною дівчиною.
Джон Бонем і Пет Філліпс
Він підійшов потім до мене й сказав:
«Ви молодці,
але з хорошим барабанщиком будете ще кращими».
І я подумав: «Господи. Почалося».
Коли ми вперше зіграли разом,
нам було десь 16.
І це було круто.
Джон був дивовижний.
Він справді був потужним барабанщиком.
Я дивився на нього в повному захваті.
Він був фантастичним.
Але на місцевому рівні була велика конкуренція.
Ти вирушаєш у дорогу,
все наче топчик,
та раптом все зникає — і виступи, і гроші.
Повертаєшся туди, звідки починав.
Одного разу в нас закінчилось пальне,
і я був змушений злити бензин з іншого авто,
і мене посеред ночі застукала поліція,
я засмоктував бензин крізь шланг у каністру.
А він сидів на задньому сидінні, тремтів
і думав: «Трясця, що скаже Пет?»
Пет стала його дружиною і, бувало, казала:
«Не смій грати з тим Плантом.
Він — стихійне лихо».
Я кинув школу в 16 років.
Провалив більшість іспитів,
бо всю ніч грав у якомусь клубі,
усю ніч перед випускними іспитами.
А мій тато казав:
«Я знайду тобі якусь конторську роботу».
«Ні-ні. Я знайду гурт, тату. Знайду гурт».
У Лондоні було одне місце,
називалося Арчер-стріт.
І щопонеділка вранці
усі місцеві музиканти збиралися на роботу.
У юності я туди ходив.
Щопонеділка вранці я був там.
Мене почали запрошувати гурти
й на сесійну сцену.
А ось і Джиммі Пейдж зі своєю електрогітарою.
Це моя Les Paul, моя чорна красуня.
І саме на цій гітарі
я грав на більшості сесій.
Ось так. Заходжу, щоб побачити,
що на мене чекає на тому нотному пюпітрі.
Насправді в ті дні сесії були дуже веселими.
Коли я почав, то зрештою грав багато сесій
разом із Джиммі.
Ширлі Бессі — Джиммі Пейдж Джон Пол Джонс
Сесія «Goldfinger» була в «Еббі-Роуд».
Ми з Джиммі були в ритм-секції.
Там був повний оркестр
і Ширлі Бессі.
Вся та енергетика… Просто бути там…
Знаєте, я ж іще був дитиною.
І я такий: «Отакої. Це ж Ширлі Бессі».
Коли ми грали, то бачили її.
І вона робила все це.
Ось так. Спостерігати було дивовижно.
Ці студії працювали з безжальною ефективністю.
Помилитися було неможливо,
бо вони тоді працювали наднормово.
Звісно, якщо ти помилився,
тебе більше не побачать.
У мене був кишеньковий щоденник,
ось такий, я його носив із собою.
Я грав у сесіях з Rolling Stones,
Девідом Боуї, Петулою Кларк…
Я був на записах Kinks.
На першому записі Who.
Знаєте, там було багато виконавців.
Але з Beatles я нічого не робив.
Донован Джиммі Пейдж — Гітара
З Донованом я працював доволі багато,
і мені подобалася ця робота.
Мікі Мост був його продюсером.
Мікі Мост
Ці сесії були чудові, бо я міг спостерігати
й розпитувати про все,
що я, безумовно, і робив.
Я взяв за правило питати в техніків,
як створювалися певні ефекти, наприклад відлуння й реверберація стрічки.
Я звертав увагу, як вони розставляли мікрофони
біля різних інструментів.
Знаєте, я теж це міг робити.
Мені дозволяли таке робити.
Не лише це, я також мав шанс виконати соло.
Тож це було добре.
Я спитав Мікі Моста:
«Вам треба аранжувальник?»
«Ти робиш…», — «Так, я роблю аранжування.
Так. Постійно». І…
Раніше я цього не робив.
Але мій тато завжди вчив мене не відмовлятися від роботи.
У нас були чудові робочі стосунки.
Він проїжджав повз у жовтому «Роллс-Ройсі»…
і вкидав вініл у мою поштову скриньку
з приміткою: «Ти знаєш, чого ми хочемо. Зараз п'ятниця». І все.
Я цілий день грав на бас-гітарі, сім днів на тиждень.
Тому аранжування писав ночами.
А потім о 9:00 ранку
йшов на сесію й виконував пісні.
Я робив усі аранжування для Herman's Hermits
і Донована,
а ще багато працював з Лулу.
Я робив усі її аранжування
з Мікі Мостом.
Лулу — Джон Пол Джонс Аранжування, бас-гітара
Я навіть працював з нею над фільмом
«Вчителю, з любов'ю», він був дуже популярний в Америці.
Це вважалося верхівкою музичного бізнесу.
МУЗИКАНТИ № 8 Джон Пол Джонс
Мій батько неймовірно пишався,
коли люди, яких він знав і поважав,
приходили… «Я бачив твого Джона днями
на одній сесії. Нічого так. Він молодець, знаєш».
І…
Його аж розпирало.
У той час я був у багатьох різних гуртах.
Пан Плант квітне як співак балад
І я зробив кілька спроб у студіях звукозапису.
Але мої батьки не надто цим цікавилися.
Насправді, коли я зробив перший запис, свій перший сингл на CBS,
вони нічого про це не знали, бо мені…
надали вибір залишитися у світі
науки й…
стажування… Стажуватися
в ролі дипломованого бухгалтера чи…
просто йти собі у світ і робити, що треба.
Я так і зробив.
Помахав усім на прощання.
Я знав, що були співаки з більшим талантом, ніж у мене,
але я був просто там, показував себе світу.
Не сади її Кури її
Я носив каптани, розмальовував обличчя, дзеленчав дзвониками, палив прянощі,
був просто…
голос Джона Бонема
Роберт утрапляв у більше халеп і шкоди,
ніж будь-хто з моїх друзів, знаєте.
Це безглуздя, знаєте.
ЛЕГАЛІЗУЙТЕ ТРАВКУ
Джон сказав мені: «Для чого це все?»
Протест «Квіткового гурту»
Тож я сказав: «Твоя правда. Для чого це все?»
То був кінець 1967 року.
Ми знову об'єдналися
і грали просто дивовижно.
Тому сформували гурт Band of Joy.
Ми хотіли змішати блюз та психоделію.
Хотіли стати частиною того величезного руху.
Ми грали у Френка Фрімена.
Ми грали в Middle Earth у Лондоні.
ПЛАНТ І BAND of JOY
Ми пішли в «Тін Пен Еллі» й записали «Memory Lane»,
і це була моя перша спроба в написанні пісень.
На жаль, ми так її й не випустили.
І ми подобалися небагатьом.
Але ми подобалися собі.
РОБЕРТ ПЛАНТ і BAND OF JOY
Запам'ятайте останню появу РОБЕРТА ПЛАНТА й BAND OF JOY
Пет кричала на Джона:
«Казала ж триматися від нього подалі.
З ним нічого не вийде».
І тому він пішов із Тімом Роузом
і зіграв «I Got a Loneliness» та «Morning Dew».
Так я тоді зробив, справді.
Джон і Джейсон Бонем
У нас з'явилася дитина. Довелось знайти роботу
в професійному гурті, щоб заробити гроші
на життя, знаєте.
Я просто впав у немилість усюди.
Мені тоді було дуже важко.
У мене була коричнева валіза й пеніцилін,
я був безхатьком. Не мав, де жити.
Тому я…
Я виступав на концерті з гуртом Obs-Tweedle.
Мене вже прийняли
у світ студійних музикантів.
Я застряг, роблячи те,
що робили всі старожили, коли я приєднався.
Скажімо, музак.
Музак — це, так би мовити, фонова музика.
Розумієте?
Сесію фонової музики
зробити дуже важко,
бо ти маєш цілий стос нот
і мусиш перегортати його й грати,
перегортати й грати.
Робити це, зробити хоча б половину
й не захворіти фізично — це справжнє диво.
Тож я зрозумів,
що настав час іти геть звідти.
Усі мої друзі, наприклад Ерік і Джефф, були в гуртах
і чудово проводили час.
І я подумав: «У мене є так багато того,
що я можу запропонувати».
І Джефф Бек сказав:
«Було б чудово, якби ти приєднався до Yardbirds».
Я подумав: «Як насправді ти хотів би грати,
якби мав такий шанс?
Авжеж. Уперед. Зроби це. Це твоя нагода».
Я пішов у Yardbirds із Джеффом,
гастролював з другом,
і це було справді весело.
Та посеред турне Америкою
він покинув гурт, і я був дуже вражений.
Та це дало мені можливість спробувати зовсім інший напрямок.
Тож я взявся за соло-гітару.
В Англії нікого більше не цікавив
гурт Yardbirds.
Тому ми почали збільшувати кількість наших прихильників андеграунду
в Америці.
І це був просто кайф, абсолютний кайф —
справжнє відчуття музичної сцени Західного узбережжя.
Але ми мали справу з Мікі Мостом,
він був нашим продюсером,
тож ми записували всі ті жахливі сингли
для AM-радіо, а це було поп-радіо,
і я більше не хотів писати сингли.
Перебуваючи в Америці,
я бачив зародження FM-радіо андеграунду,
яке програвало альбоми…
Я знав, що це мало бути шляхом у майбутнє.
Тож у мене з'явився план.
Створити альбоми, які програватимуть повністю
на FM-станціях.
У моїй голові уже з'явилася
нове звучання для Yardbirds.
Я вже чітко усвідомлював, як хотів опрацювати на гітарі
нові твори, що були в моїй уяві,
як «Dazed and Confused»,
на яку мене надихнув Джейк Голмс.
Гітару мені подарував Джефф Бек.
Я її розмалював. Я посвятив гітару.
Це гітара, яка пройшла весь шлях,
як Екскалібур, міфічний меч.
Я пішов поворожити на долоні в Лос-Анджелесі.
І ворожка сказала:
«Дуже скоро ти ухвалюватимеш рішення,
яке змінить твоє життя».
На зустрічі, десь за два-три дні після ворожіння,
учасники гурту сказали:
«Це все. Згортаймося».
Знаєте, це був шок.
Я одразу сказав: «Що ж, тепер я знаю, що робитиму.
Я сформую власний гурт,
і я точно знаю, що хочу з ним робити».
Треба було просто знайти сильного вокаліста.
Тоді був один співак, якого звали Террі Рід.
Я звернув на нього увагу
і подумав: «Звернуся до нього».
Я спитав Пітера Ґранта, чи той може знайти Террі Ріда.
Пітер Ґрант
Пітер Ґрант був менеджером Yardbirds
і, боже благослови його, вірив у мене.
Річ у тім, що коли Yardbirds розпався,
я сказав: «Я започаткую гурт».
І він мене підтримав. Розумієте? Він сказав: «Клас».
А ще: «Допоможу, чим зможу».
Пітер Ґрант і Мікі Мост працювали в одному офісі,
у них було два столи,
і вони так чи інакше бачили одне одного в кімнаті.
Наступним мені сказали:
«На жаль, Террі Рід підписав сольну угоду
з Мікі Мостом».
А я… «Невже?»
-З друку? -Так. Я його знаю.
-Це тобі. -Так.
Я подумав: «А це жорстоко».
Хай там як, та Террі Рід запропонував
співака з Мідленду з гурту Obs-Tweedle.
І я подумав:
«Незвична назва. Якась вона дивна».
Вони з Пітером Ґрантом прийшли глянути на мене.
Він спитав мене, чи я знаю, де знайти Роберта Планта.
А я сказав: «Ага. Просто тут».
Він виконував якісь імпровізовані вокальні твори,
і я подумав, що вони дивовижні.
Тому запросив його до свого дому.
На жаль, я досі не мав, де жити.
Тому взяв свою валізу, сів на потяг до Панґборну
й постукав у чергові двері.
Так. Ми справді добре порозумілися.
І він якось переглядав мої записи…
«Я маю цей». Знаєте?
І я ввімкнув йому версію Джоан Баез
пісні «Babe I'm Gonna Leave You»
і сказав: «Якщо зможеш заспівати ось цей верхній рядок,
то я маю аранжування для нього».
І все зійшлося просто ідеально.
Це було прекрасно.
Він співав просто прекрасно.
Ми знали, що щось мало статися.
Я нутром це відчував.
Джиммі просто приголомшливо грав на гітарі. Дивовижно.
І Джиммі мені сказав:
«Ми домовилися з одним барабанщиком».
І перш ніж він продовжив, я сказав: «Зачекай-но.
У цілому світі немає барабанщика,
який зрівняється з Джоном Бонемом».
«Він розкішний».
Він грав з Тімом Роузом.
Джиммі сказав: «У такому разі
ходімо до нього».
А я сказав: «Джоне, послухай, як грає Джиммі.
Він дивовижний». Джон сказав: «У жодному разі».
Я сказав: «Ти сказився.
Ти ж не хочеш цього робити, не хочеш грати електрик-фолк.
Ходімо зі мною». Він сказав: «Пет мене приб'є».
«Не кажи цього».
Я сказав: «Я поговорю з Пет і твоєю мамою».
Моя дружина Мо прочитала, що «Джиммі збирає гурт.
Зателефонуй йому.
Може, треба бас-гітарист».
А я: «Ні. Я не можу.
Мені треба робити це. Треба робити те.
У мене є ці… й альбоми…»
«Ні», — сказала вона. Вона наполягла.
«Прошу, зателефонуй». Я так і зробив.
І сказав: «Привіт, Джиме. Чув, ти збираєш гурт».
А він: «Так-так».
Я сказав: «Бас-гітарист потрібен?»
А він: «Знаєш, таки потрібен.
Але є проблема». Я сказав: «Яка?»
Він мені: «Ну, барабанщик грає з Тімом Роузом
й отримує 40 фунтів на тиждень. Переплюнемо?»
Тож ми вирішили, що, певно, зможемо.
Пітеру Ґранту вдалося на дві години здобути приміщення для репетицій
на Джеррард-стріт.
Підвальне приміщення для репетицій
Ми всі пішли туди, і я налаштував обладнання.
Джон Пол Джонс був там з обладнанням для сесій,
а Джон узяв свої барабани.
Там були підсилювачі на всю стіну,
і ми просто взяли один…
«Вітаю. Як ти?» — «Добре». Знаєте?
«У мене все так. У нього ось так».
голос Джона Бонема
Було дивно зустріти Джона Пола й Джиммі.
Враховуючи моє походження,
я вважав це таким собі жартом,
наче отримувати телеграми, щось таке.
Є шанс стати одним з Yardbirds.
Це дар з небес, еге ж?
Я сказав, що першим номером хочу зіграти
«Train Kept A-Rollin'».
«Train Kept A-Rollin'». — «Ти її знаєш?»
Я такий: «Ні». Він сказав: «Вона 12-тактна».
«Там є один такий риф». «Гаразд. Зроблю».
І почалося.
Кімната просто вибухнула.
Ми просто грали, робили сольні брейки
і решту всього, а Роберт імпровізував.
Я ніколи не чув нічого схожого.
Я очікував крутого соул-співака,
а там був верескливий маніяк
з фантастичним голосом і фантастичним діапазоном.
Я такий: «Чому ти співаєш так високо?
Чоловіче, ти зашкодиш собі».
Це було виснажливо, бо здавалося,
що саме цього я весь час чекав.
Я був доволі сором'язливим.
У таких ситуаціях зазвичай краще
не говорити зайвого, просто йти далі
й розібратися, що до чого, отаке.
Я бас-гітарист,
а він, певно, думав так само,
знаєте, бо ритм-секції —
це дуже ніжні створіння насправді…
Мені треба було знати лише, чи ми зможемо працювати разом.
Після першого спільного виконання
ми зрозуміли, що це буде хороший гурт.
А не якийсь пафосний.
А от я такий.
Дивовижно.
Коли все зрештою склалося, я абсолютно переконаний —
усі знали, що це досвід, який змінює життя.
Там було стільки кінетичної енергії,
стільки енергії, яку всі мали випустити.
«І наступний етап —
їдьмо з цим до Панґборну».
Панґборн знаходиться на річці Темза.
Пригадую, як вперше побачив цей будинок-човен,
то подумав: «Це справжня магія».
У нього хороша енергетика.
І це був просто котел креативності.
І це будинок, у якому я жив
з 1967 до 1970 року.
Спершу ми розташувалися на верхньому поверсі будинку.
Он там, де вікна вгорі,
є величенька кімната,
і там ми проводили репетиції.
Вікна виходили на річку. Прекрасний краєвид.
Ми щойно познайомилися
й дуже старанно працювали.
Ми не лінувалися.
У нас не було мети потрапити в телек.
Ми дуже сильно хотіли створювати музику.
Ми працювали над матеріалом для альбому,
а ще готували й інший матеріал,
який би заповнив фонову сцену.
Ми багато днів репетирували,
і це було доволі гучно.
Було чутно. Було чутно аж ось тут.
І я очікував, що в наші двері гриматимуть
зі скаргами, та ніхто не приходив.
Ми доволі швидко зблизилися,
бо тоді вже було готове турне,
яке мали здійснити Yardbirds,
тобто кілька виступів у Скандинавії.
Було дуже зручно, що, на диво,
ми могли поїхати в це турне.
Ми мали нагоду поїхати туди
й виступити перед аудиторією,
подалі від Лондона й усього іншого.
Ми вирушили в Скандинавію
на перший концерт як Yardbirds.
Вересень 1968 року
Полетіли літаком,
ми з Джоном сиділи поруч,
курили цигарки,
бачили багато срібного посуду,
перед нами були ножі й виделки.
Те, що ми раніше б украли,
лежало у великій кількості.
Якби ми напхали цим сумки,
то не зійшли б з літака без допомоги.
Це було чудово. Там було все.
Джин, тонік, люди.
Люди були добрими й чарівними.
Кондиціонери. Це було… Ми вирушили.
Бо ти не міг… Що вдієш?
Не повертатися ж до матусі.
ПІДЛІТКОВИЙ КЛУБ ГЛАДСАКСЕ — ДАНІЯ
Коли я сказав колегам і своїм працедавцям,
що кидаю сесійну роботу,
що приєднаюся до рок-н-рол гурту,
усі сказали: «Ти збожеволів. Ти зовсім сказився».
На бас-гітарі — Джон Пол Джонс.
Джон Пол Джонс.
На барабанах — Джон Бонем.
Сольна гітара — Джиммі Пейдж.
І я, Роберт Плант.
Так! Гаразд!
Так!
Усе минуло так добре,
що гурт став записувати альбом
одразу після повернення зі Скандинавії.
Скільки ми тоді були разом? Десь місяць?
Упродовж кількох тижнів ми ходили в Olympic Studios уночі.
СТУДІЯ ЗВУКОЗАПИСУ
Уперше ми пішли туди 25 вересня
1968 року.
«Час прибуття — 23:00 і далі».
Почнімо з першого.
Так.
Глін Джонс
Це Глін Джонс, чудовий Глін,
за пультом управління консолі Helios,
виготовленої на замовлення для Olympic Studios,
на якій він творив.
Барабанний ряд один.
Джон, Джиммі й Джон Пол
мали тісніший зв'язок на цих сесіях, ніж я,
бо вони записували вживу.
Вони мали робити це на аудиторію.
Що вдієш, це ж тейк.
Тож атмосфера була наелектризована.
А я намагався опинитися на її гребені.
Джон Пол Джонс демонстрував дивовижну гру на бас-гітарі,
він був силою, з якою треба було рахуватися, у музичному сенсі.
Я був закоханий у праву ногу Джона.
Я дуже її поважав.
І я намагався виділити її,
підтримати її,
дати їй простір.
Третій тейк.
Я міг виконувати риф і пропустити ноту,
і вигулькувало щось із його гри,
і ритм просто зненацька оживав.
НОВИНИ О ДЕСЯТІЙ
СВІТОВІ НОВИНИ ВЕР–ЖОВ '68
Мехіко Війська відкривають вогонь по студентах
ОЛІМПІЙСЬКІ ІГРИ СКОЛИХНУЛА «ЧОРНА СИЛА»
БАРБАРЕЛЛА РОБИТЬ СВОЮ СПРАВУ!
Лондон — Відкриття Hair зупиняє цензуру
У ДЕРРІ БУДЕ МАРШ ЗА ГРОМАДЯНСЬКІ ПРАВА
Нігерія Ескалація війни в Біафрі
Південний В'єтнам США відправляє 24 000 військових
Рене Кассен Отримує Нобелівську премію миру
Екваторіальна Гвінея Незалежність від Іспанії
Його район: весь штат. Значок: Гаваї 5,0.
«НІЧ ЖИВИХ МЕРЦІВ»
Вашингтон, США «Боїнг» запускає 747 Jumbo Jet
Beatle і дівчина Звинувачення в зберіганні травки
Невада, США Підземне випробування ядерної зброї
«АПОЛЛОН-7» ЧАС ЗЛІТАТИ
«Аполлон-7» Перші п'ять трансляцій з космосу
Я був готовий віддати все, що міг.
Я збирався грати на акустичній гітарі,
я грав на педальній слайд-гітарі,
я грав на слайд-гітарі, електрогітарі.
Майстер-стрічка пошкоджена
Я хотів мати стільки структур
і тонів у ньому, щоб весь альбом
просто захопив слухачів
і переніс їх у світ, у якому вони ще не бували.
У «Black Mountain Side» гітара
настроєна нестандартно.
Так настроювали ситари.
Джиммі Пейдж
Джиммі й Джон Пол справді демонстрували найкраще виконання.
Вони грали стільки різноманітних видів музики,
що не було твору, у якому вони б не почувалися
дуже комфортно.
І це дало нам видовищний спектр кольорів
для опрацювання.
Джиммі продюсував альбом.
І це було чудово,
бо в ньому був інший звук,
мені це подобалося.
Він вигадував, як розмістити мікрофон,
щоб отримати відстань. Він знав, що хоче почути.
Під час тих міксувань
використовувалися складні речі,
скажімо, фонове ехо, як у «You Shook Me».
Коли обертаєш стрічку й застосовуєш ехо,
а потім обертаєш назад,
то отримуєш ехо у зворотному виконанні.
Я плавно переходив з однієї пісні в іншу,
використовував різні трюки,
щоб коли люди слухали весь альбом,
він просто, так би мовити, вимагав уваги.
Знаєте, це було дивовижно. Так.
У моїй вітальні були великі
квадроелектростатичні динаміки.
Можна було сидіти майже в них.
І я просто вмикав гучний звук.
Якщо сам фінансуєш альбом,
у тебе набагато краще становище,
ніж якщо використовуєш, скажімо, демострічку.
Тож якщо знаєш свою справу,
то варто закінчити альбом,
а потім братися за укладення угоди.
Американський продюсер Берт Бернс
дійсно зробив для мене велику PR-роботу в Atlantic Records.
ВЕЛИКІ ХІТИ В ATLANTIC
Він привів мене туди в 1964 році,
і я сказав, що треба націлитися на Atlantic…
Ми це й зробили.
ЗАПИСКА ВІД С. ВАЙССА КОМУ: ДЖЕРРІ ВЕКСЛЕР
Ми домовилися, що Джиммі Пейдж буде в Нью-Йорку
для підписання контракту 11 листопада.
Так. Ми зробили свою частину,
а Джиммі й Пітер мали переконати людей,
що їм це справді потрібно.
У Джиммі були ключі, які відчиняли всі двері.
І він вирушив у Нью-Йорк з Пітером,
вони мали зустрітися з Джеррі Векслером.
Аеропорт Кеннеді
Жовтень 1968 року
Ми запустили його, і це була чудова мить,
адже можна було ввімкнути його, хай би що вони думали,
і програти для самого Джеррі Векслера.
Джеррі Векслер
Студія Atlantic не мала права нічого міксувати.
Це було ідеально. Усе готово.
Секвенція просто ідеальна. Не було нічого…
Жодного синглу не можна було забрати.
Я був свідком того, як сингли
ламали дух гурту,
а я не хотів зламати дух цього гурту.
І я підкреслив це, сказавши: «Ми — альбомний гурт.
Ми не виконуємо сингли».
Ми могли диктувати умови, бо володіли альбомом.
І ось я підписую контракт.
А це Пітер, у нього крутий вигляд.
Він схожий на мафіозі.
ATLANTIC RECORDS ПІДПИСУЄ НАЙБІЛЬШУ УГОДУ РОКУ
З НОВИМ КРУТИМ ГУРТОМ З АНГЛІЇ LED ZEPPELIN
Пітер Ґрант і Джиммі зробили так,
щоб Atlantic узагалі не диктували нам, що робити.
Вони сказали їм: «Якщо хочете цей гурт,
ми дамо вам музику». Але…
Пітер Ґрант і близько не підпускав
керівників компанії до студії.
Чи до гурту.
І вони його боялися, це було блискуче.
Мати таку свободу… Такого ще не бувало.
Замість того, щоб залишитися Yardbirds,
гурт став достатньо сильним, щоб почати спочатку,
і ми вирішили змінити назву.
ДЕБЮТ LED ZEPPELIN
Кіт Мун запропонував назву Led Zeppelin.
Я вирішив, що це чудова назва.
Я подумав: «Ага. Жахлива назва.
Ніхто її не запам'ятає».
Але кращої вигадати не зміг,
тому ми стали Led Zeppelin.
Я несподівано став татом і майже одружився.
Роберт Плант і Морін Вілсон
І я був у гурті, який тепер мав називатися
Led Zeppelin.
Тому я повернувся до батьків з відкритим серцем.
Я завітав до мами з татом і сказав:
«Може, ви захочете познайомитися з, можливо,
найімовірніше, майбутньою невісткою».
Тож вони, звісно,
відчинили двері.
9 листопада 1968 року ми виступали в Middle Earth.
І щоб відсвяткувати той факт, що ми дали цей концерт,
того ж дня я одружився.
Намагався вкласти в один день якомога більше всього.
Дорогою на концерт зламалося авто.
Всяке буває, знаєте.
Ми знали, яку музику гратимемо
і як її виконуватимемо.
І перші три пісні зіграли на одному подиху.
Було помітно, як люди казали: «Що, в біса, відбувається?»
Це так цікаво, знаєте.
В Англії не було бучних виступів.
Ми, бувало, казали:
«Берете пару виступів Led Zeppelin?»
Чи щось подібне.
Люди навіть не замовляли гурт.
Тож в Atlantic вирішили,
що платівка вийде 12 січня,
але тільки в Америці.
Тож Пітер готує для нас турне.
АЛЬБОМ LED ZEPPELIN У СІЧНІ
То був Святвечір, здається, і ми мали їхати.
Ми зненацька дізналися, що виходить альбом,
тому ми були змушені їхати в Америку виступати.
Я хвилювався, що не почуватимуся там удома.
Пет усе повторювала: «Я ж казала не працювати з ним».
Але вони з моєю дружиною Морін були хорошими подругами,
тому вони зробили спільне вшанування того,
що робив Джон і що робив я.
Ми просто рухалися далі.
Грудень 1968 року
Поїздка в Америку була моєю мрією, з багатьох причин.
МІСЯЦЬ LED У США
Led Zeppelin, створений на основі
колишнього Yardbirds,
їде в місячне турне США після Різдва.
Спершу ми були на розігріві Vanilla Fudge,
і вони були єдиним гуртом, який взяв нас під своє крило.
Це справжні друзі, бо були друзями,
коли не було нічого, знаєте?
голос Джона Бонема
Карміне Аппісі
Карміне й Джон Бонем починали
класно парирувати.
Дивилися одне на одного,
імітували одне одного й грали маленькі партії.
Це був чудовий енергетичний обмін між усіма.
Перший виступ був у Денвері.
Ми виступали в авіаційному ангарі.
Там теж не було надто багато людей.
Я подумав: «Божечки».
Але сказав: «Просто згрупуймося
й зіграймо, як у клубі,
і просто виступаймо одне для одного.
Байдуже, чи цей заклад
заповнений, чи ні.
Виступаймо для себе й відчуймо атмосферу».
Сіетл
Ванкувер
Портленд
Спокан
Після ряду виступів з Fudge
ми поїхали в клуб Whisky a Go Go у ЛА…
LED ZEPPELIN І ЕЛІС КУПЕР
…а потім ми поїхали в Сан-Франциско.
9 січня 1969 року
Альбом уже лунав
на андеграунд-радіо,
і людям справді було цікаво
побачити той гурт, який вони слухали.
Тому ми виходили із запалом
і грали так, як ніколи раніше.
Просто кидали в гру все, що мали.
Ми були за лаштунками в Fillmore, і Пітер Ґрант каже:
«Що б не сталося,
якщо ви не порвете тут, усьому кінець».
Після цього виступу ми зрозуміли, що на правильному шляху.
УПЕРЕД
Усе це ширилося, мов лісова пожежа.
Це все було в процесі створення.
Люди ще лише гримали в двері,
коли ми виконували «Boston Tea Party»,
бо ми виступали у всіх штатах
від Західного до Східного узбережжя.
На FM-радіо вмикали
один бік платівки, потім оголошували його назву,
кілька слів від спонсора й вмикали інший бік.
Люди просто слухали
й казали: «Вони ж сьогодні у твоєму місті».
І тоді вони всі приходили.
В ЕТЕРІ
Рок з Led Zeppelin.
З нами Роберт Плант, і настрій у тебе чудовий.
Я з'єднаю ще з одним гостем.
-Ти в етері, люба. -Це Роберт Плант?
-Зрідка так. -Боже.
Хочу сказати, що в мене серцевий напад.
Лишенько.
Не кажи мені. Звернись до лікаря.
Хочу лише сказати, що ти дуже сексуальний.
-Неймовірно. -Гаразд, люба.
-Щиро дякую. -Прошу.
-Наступний! -Алло!
Я хотів учора подивитися на вас,
але не зміг купити квитки.
Учора було просто супер.
Як вас звати? Байдуже.
-Алло? -Привіт.
Привіт.
Привіт. Я думаю, що ти мазунчик.
Що це означає?
Означає, що ти дуже вродливий чоловік.
Кайф.
Мені зайшов концерт. Дуже сподобався.
Справді вважаю тебе мазунчиком,
продовжуй робити те, що робиш.
Щиро дякую. Так і буде.
ЛОС-АНДЖЕЛЕС FREE PRESS
Led Zeppelin — ст. 6 БРАТИ Й СЕСТРИ
Передчуття було нестерпним.
Тобто справді нестерпним.
Разючий новий рок-гурт
швидко стає найкращим наступний супергурт
Повернувшись в Англію після цього досвіду,
я був змушений сидіти тихо.
Адже тут ще навіть альбом не вийшов.
Березень 1969 року
Тому я просто не мав, що розповісти.
З мене б сміялися.
Тож ми з Бонзо, бувало, йшли кудись і…
«Ну, що це було?» — «Не знаю».
«Що сталося?» — «Не знаю».
Дивина. Це було чудо. Просто сміховинно.
Ми повернулися з Америки
й пережили великі зміни.
Ми чудово почувалися, знаєте.
Але таке не минає безслідно.
Самі подумайте. Нам було 20 років,
і раптом ось вам наркотики,
і ось вам багато дівчат,
і так багато персонажів зненацька з'являються на сцені.
Величезна така собі субкультура, що крутиться навколо слави.
Особливо слави на дуже ранніх етапах.
Бо це місце, де відчуваєш запах
появи чогось нового.
Було чудово. А як інакше?
Особливо враховуючи, що ми це робили без ЗМІ,
які, схоже, нас не любили.
Кілька рецензій, які ми отримали,
особливо, звісно, рецензія в Rolling Stone.
самовдоволення й обмеженість…
Пригадую, читав ту рецензію
і думав: «Про кого вони говорять? Про нас?»
Джиммі Пейдж — обмежений продюсер,
автор слабких, невибагливих пісень.
Багато з тих писак тоді,
не знаю, чи вони вивчали музику,
щоб її критикувати, чи їх більше цікавив
цей вид соціальної діяльності.
Пісня дуже нудна, розтягнута.
Та чи вас справді цікавить реакція інших людей,
якщо ви так граєте?
А відповідь така: на жаль, так.
Ось де можна розгубитися.
На щастя, ми четверо не надто переймалися.
Нас більше цікавило, як себе завести.
Перший альбом просто розшматували.
Купа людей казали: «Ні.
Не люблю музику в стилі Zeppelin».
З якихось причин.
Тож ми всі вважали це таким жартом.
Ми справді старанно працювали,
і люди це розуміли, ми бачили, що вони розуміли.
Потім вони розповідали друзям про це.
«Теж послухай».
Зали переповнені, тож що люди чують,
на противагу тому, що читають, —
ось що насправді формує гурт.
Було захопливо давати ці концерти
й мати змогу відчувати цю спільність
між нами чотирма,
мати змогу просто змінити
щось із почуттям гумору чи потужністю,
чи рівнем агресії абощо.
І між нами був такий зв'язок,
що ми можемо рухатися в будь-якому напрямку,
і всі йдуть слідом.
Якщо гітара попереду, усі йдуть за нею.
Можу піти на задній план і змінити це.
Імпровізації були на надзвичайному рівні.
У «Dazed and Confused»
зростає напруженість. Це, без сумніву, зло.
Гей!
Я знав, на що ми здатні,
і дуже хотів приголомшити цим усіх.
У мене було повне бачення наступного альбому.
Він мав бути дуже кінематографічним
у своєму підході до того, якою мала бути музика насамперед,
не кажучи вже про накладання й прошарки.
Тому я влаштував репетицію в будинку,
і ми зіграли дві нові пісні,
«Whole Lotta Love»
і «What Is and What Should Never Be».
Джиммі сідав з акустичною гітарою,
і ми працювали над піснями.
Він просто приходить і грає те, що написав.
А потім ми всі разом це опрацьовуємо.
Ми пішли в Olympic Studios у квітні
і були дуже раді знову повернутися в студію.
Квітень 1969 року
Моя здатність писати пісні покращувалася
через кольори музики, яка мене оточувала.
У «Whole Lotta Love»
Джиммі попрацював над приспівом.
Він показав мені свій риф, який був справді неймовірним.
А в куплеті я просто використав вірші Віллі Діксона.
Знаєте, це було наче…
Я знаходив найкращі уривки музики чорношкірих
і так чи інакше
доповнював їх.
Думаю, немає сенсу робити «Whole Lotta Love»,
а потім робити ще один риф,
який матиме таке саме звучання.
У пісні «What Is and What Should Never Be»
такі невимушені, ніжні вірші,
а потім за ними…
Не назву це потужним приспівом,
але він більш інтенсивний,
щоб потім можна було показати
силу Джона Бонема, а також силу гурту —
усе разом.
Наближалося турне,
і я думав, що буде просто супер
мати змогу записуватися в різних місцях Америки.
Led Zeppelin знову в США
Ідея була в тому, щоб отримати натхнення від любові людей,
отримати реакцію глядачів.
ГОЛЛІВУД
Ми раділи можливості відвідати студії в Штатах.
Ти заряджаєшся енергією в турне
і буквально документуєш її
в тому, що записуєш.
Установка Джона Бонема мала заповнити
всю стерео-картину.
Тоді ви могли б мати розміщення
інструментів усередині, а також прошарки.
Він умів настроювати.
Він майстерно настроював барабани.
І коли він ударяв,
барабан резонував згори.
Він просто проєктував.
І він грав зап'ястками.
Не лише лупив передпліччями.
Але він також умів акцентувати бас-барабан,
і ви його відчували просто в животі.
Він був таким винахідливим.
І надихав грати з ним.
Чуєш це все і просто не хочеш його…
перекривати.
Я хочу зробити так, щоб краще підлаштуватися.
Ось що я любив найбільше — підлаштовуватися.
Щоб усіх було чутно.
Для мене це було важливо —
щоб усіх було чутно,
усе, що ми робимо в альбомі Zeppelin.
EDMONTON GARDENS LED ZEPPELIN - 9 ТРАВНЯ 1969
Ванкувер
Сіетл
Гонолулу
ДЛЯ ОДНІЄЇ ПОЇЗДКИ В GRANDE BALLROOM
Чикаґо - Детройт
ПОШТОВИЙ ПАВІЛЬЙОН МЕРІВЕТЕР THE WHO і LEAD ZEPPELIN
«БОСТОНСЬКЕ ЧАЮВАННЯ» ДОПУСК ДЛЯ ОДНОГО
Нью-Йорк - Колумбія
FILLMORE EAST БІЛЛА ҐРЕМА LED ZEPPELIN - 31 ТРАВНЯ 1969 РОКУ
Ми просто записували те, що хотіли.
Тобто всі в Zeppelin були під зовсім різним упливом.
Ми всі слухали різну музику.
І я завжди казав,
що Led Zeppelin — це щось посередині.
Між нами всіма.
Дуже окриляла можливість усунути
вразливі місця
від початку формування авторського партнерства з Джиммі,
де ми долали чутливі місця
й можливі перешкоди.
Процес створення — дуже інтимна річ.
Ти розкриваєш себе.
Я написав кілька пісень у першому альбомі,
а також і в другому альбомі,
але я не був настільки впевнений у своїх словах,
як був упевнений у грі на гітарі.
Я мав почати замислюватися над тим,
що я роблю як співак
і як людина, яка запропонує мелодію
чи навіть якусь розповідь.
Ідея була надихнути його за допомогою музики,
дати поетичне натхнення.
А потім він написав слова для «Ramble On».
Так, це…
чернетка пісні «Ramble On».
«Навкруги опадає листя. Час мені вирушати в дорогу».
Це історія мого життя.
Я дуже прагнув створити в «Ramble On» багату структуру й прошарки,
без сумніву, за рахунок гітари.
У ній є багато гітарних партій.
Знаєте, гітара то накочується,
то рухається поверх кількох куплетів.
А потім ціле структурне соло.
Це була неймовірна радість мати можливість робити доріжки,
де всі виконують свою партію, а потім повертаються
і такі: «Овва. Що він із цим зробив?»
На це впливало стільки
різноманітних факторів.
Той факт, що ми могли писати щиро, —
це великий прорив,
бо це повне оголення.
У дитинстві батьки водили мене на кожну містичну гору,
показували всі прекрасні руїни й…
усе те, що викликає великий резонанс у інших людей.
Що ж,
та пісня насправді саме про це.
Про мене, вас та інших людей.
ВОЛОДАР ПЕРСНІВ
МОРДОР
Травень 1969 року
Концерт за концертом, ніч на ніччю,
у той час ми мали десь 20 пісень на вибір.
Невдовзі їх було 40.
Ми прочинили двері до Америки, з'явився відблиск світла,
і, вочевидь, ти розчахнеш двері навстіж
і ввійдеш, і справді…
Це величезний континент.
І ми справді хотіли донести слово
на своїх живих виступах.
Спершу ми гастролювали без зупину.
Ми гастролювали місяцями поспіль, дуже багато.
У трьох із хлопців уже були сім'ї
в той період,
а це наше п'яте турне за сім місяців…
Роберт і Кармен Плант
…тож вони залишали своїх дітей надовго.
Це важко, якщо є сім'я.
У всі гарні місця я літав з дружиною Мо.
Джон Пол і Морін Джонс
Вона їздила в Нью-Йорк.
Водила дітей на шопінг.
Ходила на вистави. Це було чудово.
Але потім вони їхали додому,
а ми гастролювали далі країною.
У ті дні не було екскурсійних автобусів чи інших зручностей.
Ми хапали будь-який транспорт, який траплявся,
їхали на концерт, виступали, потім Річард Коул
шукав наступний зал чи іноді навіть місто.
Завжди було видно, коли він такий…
Стоїш на перехресті й бачиш, як він робить отак…
Ми йому: «Ні. Ми знову заблукали».
Англією гастролювати набагато легше.
Якщо ти в Америці, то цілий день у якомусь готелі,
сваришся з паскудними
недоумками й таке різне.
На тебе впливають
події всього дня.
То були комерційні авіалінії,
тож треба було вранці вставати, їхати
й чекати в аеропорту на літак, щоб кудись полетіти.
Але так нас могла слухали вся Америка.
Червень 1969 року
ROTHMANS ВІТАЄ ВАС У ЛОНДОНІ
LED ZEPPELIN ПРИЗЕМЛЯЄТЬСЯ… ПРИЙДИ Й ЗЛЕТИ
Ми повернулися з Америки,
і всі хотіли запросити гурт.
І це була зміна настрою.
Зовсім не було реклами,
а потрапляєш на британське шоу і, на диво…
«Звідки ці люди знали, що ми будемо?»
Ми зрозуміли, що це передавали з уст в уста.
Мені сподобалась сама ідея стимулу
мандрівок та уваги.
Що ти знаєш, якщо не шукаєш?
Треба вийти надвір і пошукати.
Ми виступали на фестивалях в Америці
за два роки після «Літа кохання».
Знаю, що насправді це не має значення,
та для мене це було важливо,
адже я був там, де дійсно хотів бути
емоційно.
Міжнародний поп-фестиваль Атланти — 5 липня 1969 року
Пригадую, як Джон робив перевірку звуку
на Джазовому фестивалі в Ньюпорті,
і я бачив, як усі барабанщики Джеймса Брауна
виходили з різних дверей
і казали: «Що за… Що тут відбувається?»
А він такий…
Він каже: «Так, знаю. Я знаю, хто за мною спостерігає».
Але це було чудово.
Це робило Zeppelin таким унікальним.
Річ у підході до ритму
й тому, що він робив.
МІСТ НЬЮПОРТУ
ВІТАЄМО НА ФЕСТИВАЛІ НЬЮПОРТУ
ДЖАЗОВИЙ ФЕСТИВАЛЬ НЬЮПОРТУ
У тому турне ми записали всі пісні для альбому Led Zeppelin II.
Це було наче ураган.
Вихор енергії й розрядка.
Ми насправді не мали нагоди, вочевидь,
враховуючи об'єм часу, який ми проводили в Америці,
надто зосередитись на домі.
Тож ми повернулися й відвідали
перший Британський фестиваль.
Привітаєте Led Zeppelin?
І, звісно, стає цікаво,
чи це викличе резонанс?
Чи це вплине на наш дім?
ФЕСТИВАЛЬ БЛЮЗУ В БАТІ
Овва.
Я бачив фото з першого фестивалю в Баті,
але бачити його рухомі зображення — це просто дивовижно.
Це, мабуть, був перший фестиваль
для нас у Британії.
Дощу не було, тому було справді добре,
нам було весело.
Але як довго ти хочеш відпочивати між турне, турне
й турне? Насправді недовго.
Тобто ми гадки не мали, що таке втома.
Була просто енергія й сила.
Рівно о 32-ій хвилині стартує «Аполлон 11».
20 ЛИПНЯ 1969 РОКУ
Це один маленький крок для людини,
але гігантський стрибок для людства.
Пригадую, що ми були в наметі,
а хтось приземлився на Місяці.
От уявіть собі, що ви в Америці,
ще дитина, більш-менш, і просто дивитеся вгору…
Ви щось там робите з музикою,
глип угору — а на Місяці людина.
Знаєте, навколо нас великий світ,
і я певен, що 99 % людей набагато більше цікавить
той факт, щоб ці хлопці безпечно повернулися додому.
ВІТАЄМО АСТРОНАВТІВ АПОЛЛОН-11
Але той день, коли вони повернулися, був важливим і для нас.
Це справді найважливіше,
якщо ти юний і хочеш бути співаком.
Отримуєш золотий альбом. Що буде далі?
Немає значення, еге ж?
Я просто хотів зробити так,
щоб цим альбомом справді захопилися всі.
Я хотів, щоб це було те, чого раніше ще не чули.
Акустика, електроакустика мали бути радикальнішими,
навіть авангардними.
Тому коли довелось робити міксування
для альбому Led Zeppelin II,
я міксував з Едді Крамером у студії A&R Studios у Нью-Йорку.
Як на мене, він чудово впорався.
І, як і з цими міксуваннями,
роботу часто виконували більше ніж дві руки.
Я хотів зробити так, щоб «Whole Lotta Love»
більше не був синглом.
Тож це мала бути радикальна авангардна секція
посередині, яка починалася звуковою хвилею.
Потім, коли я наклав овердаби
на те, що мало бути посередині,
я розстроїв гітару аж донизу
й просто тягнув струни впоперек.
Потім було ще панорамування.
Тобто переміщення зліва направо.
І все було готово.
Альбом Led Zeppelin II був завершений
і готовий до представлення.
LED ZEPPELIN II Сторона перша — 1. «WHOLE LOTTA LOVE»
Техаський міжнародний поп-фестиваль 31 серпня 1969 року
ТЕХАСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ ПОП-ФЕСТИВАЛЬ
22 жовтня 1969 року
Рецензії CashBox
Рецензії Billboard
Led Zeppelin II створює Нові, важкі вібрації
Миттєве золото
Гурт Led Zeppelin найкрутіший
LED ZEPPELIN і як вони заробили 37 000 дол. за ніч
LED ZEPPELIN 2… У ПОЛЬОТІ!
ТОП-АЛЬБОМИ BILLBOARD 1 — LED ZEPPELIN II
VARIETY — АЛЬБОМИ-БЕСТСЕЛЕРИ 1 — LED ZEPPELIN II
Мільйон продажів Турне у Великобританії
5 млн дол продажів у США
LED ZEPPELIN ТОП У США
LED ZEPPELIN ГУРТ № 1 У СВІТІ В ATLANTIC
Zeppelin обходить Beatles
RECORD MIRROR ЗОЛОТА ЛИХОМАНКА!
9 січня 1970 року
ми виступали в Королівському Альберт-голі в Лондоні,
і якщо згадаємо попередній рік,
9 січня 1969 року,
то ми виступали в Сан-Франциско.
Отже, це прогрес за цілий рік.
Це було дуже дивно.
Я просто чудово проводив час.
Дипломованих бухгалтерів тут немає.
Це концерт у Лондоні, тому, звісно,
на нього ходять сім'ями.
Так, це наче зібрання кланів.
Просто ввійти туди, ступити на ті дошки —
це було щось, розумієте? Це було приголомшливо.
І це було наше шоу,
тож ми просто пішли туди й виступили.
«Лед Зеп»!
Щиро дякую.
«Лед Зеп»!
Мій батько прийшов на той виступ.
Він дуже пишався, і це чудово.
Сказав: «Він має велику пристрасть, вогонь і все інше».
Це було дуже приємно.
Ми з Джоном Полом добре ладнаємо.
Тобто ми всі ладнаємо.
Кожен учасник гурту — вони всі різні,
з огляду на особистість, та вони хороші хлопці.
Вони не вписуються в стандартні рамки.
По-справжньому я зрозумів
кожного з них лише в середині 69-го.
Це поступовий процес, еге ж?
Я можу говорити про Роберта вічно,
бо так добре його знаю, що це сміховинно.
Розумієте? А Джиммі насправді дуже сором'язливий.
Та знаючи його так, як я, — він просто чудовий.
Я люблю кожного з них за те, що вони роблять.
І, знаєте, я завжди не проти виступити в гурті,
тож немає потреби робити щось іще.
Насамперед ми потрапили туди першого дня
з піснею «Train Kept A Rollin'»,
бо все йшло до цього моменту,
і все вдалося.
Але передумови до цього були готові,
вони кружляли в повітрі.
Тож нащо взагалі зупинятися?
Якщо ви знаєте, що чимось відрізняєтеся
всередині,
тоді треба докласти зусиль.
Треба багато працювати.
Але треба також і вірити в це.
Але доки ви залишаєтеся вірними собі,
вірними своїй меті, ви можете втілити свої мрії.
Я в це вірю.
Я вірю, що це можна зробити, бо так і стається.
ПРИСВЯТА Цей фільм присвячується
ДЕЗМОНДУ МакМАОНУ ДОНУ МУССО
ЛІСІ ФЕНТУМ ДЕРЕКУ БОУЛТОНУ
БЕНДЖАМІНУ АЛЕКСАНДРУ НОЕЛЮ ТОМАСУ ВІЛЬЯМСУ
ШЕЛУ ТАЛМІ РОЮ ВІЛЬЯМСУ
РОДУ ВАЯТТУ
Переклад субтитрів: Олена Скібіцька