Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
СИНЯ ЛУНА
"Той беше внимателен, динамичен и забавен събеседник." - Оскар Хамърстайн II
"Той беше най-тъжният човек, когото познавах." - Мейбъл Мърсър
Звънях по телефона,
изпратих и специална въздушна поща.
Да, знам.
Отговорът беше "сбогом". Дори дължах пощенски разноски.
Влюбих се само веднъж,
и то в теб. В кого другиго?
Тройна рима.
Всичко се случва с мен...
По дяволите.
Да.
WQXR отбелязва кончината на един от най-видните американски автори на песни,
Лоренц Харт, който почина снощи в докторската болница в Манхатън
от усложнения при пневмония.
Г-н Харт беше на 48 години.
От повече от 20 години Харт и неговият партньор Ричард Роджърс,
Роджърс пишеше музиката, Харт - текста,
съчетаваха гениалните си дарби, за да създадат низ от музикални хитове.
Често ги наричаха "американските Гилбърт и Съливан".
Двамата ще бъдат запомнени с песни като:
"Моя забавна Валънтайн", "Дамата е скитница",
"Къде или кога", "С песен в сърцето", "Не е ли романтично?",
"Сърцето ми застина", "Омагьосан",
"Не знаех кое време е", "Манхатън"
и "Синя луна".
Седем месеца по-рано 31 март 1943
Знаем, че принадлежим на земята.
Ето я кулминацията.
А земята, на която принадлежим, е величествена и когато казваме...
Всъщност казваме: "Справяш се добре, Оклахома".
Имам нужда от питие.
Лори! - Ще се видим после, мамо.
...Л-А-Х-О-М-А!
Оклахома!
При Сарди
ПРИ САРДИ РЕСТОРАНТ И ГРИЛ
Малкият бар ЗАТВОРЕНО
За последен път - сложи писмата на масата.
"Ако Лазло и каузата означават толкова много за теб,
няма да се спреш пред нищо."
Добре, ще те улесня.
"Давай, стреляй. Ще ми направиш услуга."
Насочил съм пистолета към патката ти.
Най-неуязвимото ми място.
Боже! Колко пъти сме гледали този филм?
Най-лошата реплика в "Казабланка"?
"Имаме надминат прецедент."
"Надминат прецедент"? Как можеш да надминеш прецедент?
Говорят ли изобщо английски в Холивуд?
Но няма как да не харесаш Клод Рейнс.
Той прави филма.
Да. - Знаеш ли защо е велик?
Играе главна роля, а е нисък,
което доказва, че човек може да е и двете.
Това много ми допада.
Казва на Илса:
"Госпожице, той е такъв мъж, че ако аз бях жена,
щях да се влюбя в Рик".
Замисли се. С кого се озовава в края на филма?
Кои се отдалечават заедно в мъглата, хванати за ръце?
Тоест Рик и капитан Рено...
Какво мислиш, че се случва
във френския гарнизон в Бразавил?
Това е сцена, която не могат да покажат.
Най-добрата реплика в "Казабланка"?
"Никой не ме е обичал толкова."
Не е ли великолепно?
Шест думи. "Никой не ме е обичал толкова."
Че кой е бил обичан достатъчно? Или поне мъничко?
Би ли ми сипал едно?
Каза, че не бива...
Само ще го гледам.
Ще усетя тежестта на кехлибара.
Каза ми да не... - Просто ми дай питието.
Казах ли ти какво каза Елизабет?
С нея имам среща тази вечер.
Тази, която... - Еди, Еди...
Какво? - Покажи малко класа, става ли?
Майка й ще дойде тук всеки момент.
Съжалявам. - Сериозно.
Обожавам това момиче. Между нас има нещо отвъд секса.
Какво е отвъд секса? - Не го разбирам.
Тя е напълно недостойна, но винаги е така. Не съм ли прав?
"Ирационално обожание." Тя измисли тази фраза.
И тя е поет. Казах ли ти?
Ще ми сипеш ли и една газирана вода?
Ще пия едната и ще се възхищавам на другата.
Значи това момиче...
Наистина ли...
С 20-годишна колежанка?
По-сложно е, отколкото можеш да си представиш.
Остави бутилката.
Това е визуална поема.
Не ми казваш подробности.
Каква е тайната ми цел до края на годината?
Каква? - Сериозно.
Тайната ми цел е да спра да изпитвам такъв страх.
Елизабет Уийланд? - За мен са.
Само толкова ли купи за пет долара?
Плюс доставката, да.
Лоренц Харт?
Май съм чувал това име.
Току-що си спечели долар бакшиш, хлапе.
Имаме надминат прецедент.
Тя ми даде това. Изпрати го чак от Ню Хейвън,
защото казах, че искам нещо, което е докосвала.
Все едно отново съм на 17,
ама не съм бил на 17.
От дете директно се превърнах в развалина.
Еди, сипи нещо на хлапето. - Не, благодаря, на работа съм.
Точно тогава трябва да пиеш.
Казваш се Свен. Прав ли съм?
Трой. - Още по-добре.
Свен, свободен ли си тази вечер?
Еди, ще му сипеш ли нещо?
Да. - Организирам
огромно парти у дома.
Всички от шоубизнеса ще са там.
Ангажирах квартета "Голдън Гейт". Сериозно.
Искам да дойдеш с приятел.
С дузина приятели.
Ще е нещо, каквото не си виждал.
Живея в "Ардсли", номер 91, на Сентрал Парк.
Кажи на портиера, че отиваш на партито на Лоренц Харт.
Трябва да знаеш паролата. Готов ли си за паролата?
"Никой не ме е обичал толкова."
По-бавно!
Каква красива гледка.
Вие не пиете ли?
След цял литър бренди се събуждам като маргаритка...
Знаеш ли тази песен?
Не.
Моя забавна Валънтайн, сладка, комична Валънтайн...
Рядко слушам радио.
Знаеш името ми.
Не знаеш ли песен на Роджърс и Харт? - Знам.
Не се сещам... - Ще превзема Манхатън,
Бронкс и Статън...
Бяхме на корицата на списание "Тайм".
Снимката ми виси на онази стена...
Еди, къде е снимката ми?
Разместват ги.
Как... - Какво ще кажеш за тази?
Синя луна...
Знам тази песен!
Видя ме да стоя сам,
без мечта в главата си,
без любов в сърцето си...
Най-лошият текст, който съм писал.
Вие ли сте го писали? - И заглавието трябваше да е друго.
Харесвам тази песен.
Ще си взема бакшиша.
Искам те на партито, Свен!
Док Бендър ми каза онази вечер,
след като казах, че пак предложих на Вивиън,
а тя отново ми отказа,
каза: "Лари, вземи решение.
Хомосексуален ли си, или хетеросексуален?".
Отвърнах: "Амбисексуален съм".
Попита: "Какво значи това?".
"Мога да мастурбирам еднакво добре и с двете си ръце."
Лари, тук има дама.
И жените могат да ползват и двете си ръце.
Но за да си писател, трябва да си омнисексуален, нали?
Трябва да носиш в себе си всички живи твари.
Мъже, жени, коне.
Как можеш да дадеш глас на целия хор на света,
ако целият хор на света не е вътре в теб?
Еди, как се нарича неуморен, безжалостен хомосексуален човек?
"Неуморим."
За великото и славно минало, когато всичко имаше значение.
Продължавай да свириш. Добър си.
Благодаря. Аз съм прохождащ композитор. - "Прохождащ" ли?
Това означава, че дишаш, нали?
Ще си запиша името ти, в случай че ми потрябва партньор.
Ходи ли на премиерата тази вечер?
"Оклахома!" с удивителен знак.
Бягай далеч от всяко заглавие, което изпитва нужда
от удивителен знак.
Как каза, че е името ти?
Морти Рифкин, но се представям като Морти Рафърти.
Никой не може да предположи, че си евреин.
Поздравления за премиерата ОКЛАХОМА!
Хареса ли ви "Оклахома"?
Дали ми хареса "Оклахома" ли?
Е, Нъкълс,
Нъкълс О'Рифкин, така ще те наричам,
гледах мюзикъла предпремиерно в Ню Хейвън,
когато още го наричаха "Заминаваме!" с удивителен знак,
и бях сигурен, че Дик ще ми се обади:
"Лари, загазихме здраво.
Трябва да вкараш повече хумор, да го направиш по-смешно".
Бях готов да отговоря:
"Дик, вместо да показваме американски простотии,
да направим пародия на американските простотии".
Вече съчинявах текста в ума си. Не можех да спра.
Той обади ли ви се?
Шегуваш ли се? Беше зает да пише още хитове.
Седях в ложата си тази вечер и гледах "Оклахома!".
Ослепителни розови светлини,
каубойски шапки и въртящи се ласа.
Убедих се в две неща.
Че е 14-каратов хит
и 14-каратов боклук.
Мой приятел го гледа предпремиерно.
Каза, че е страхотен спектакъл.
Мюзикълът е измамен във всякакво отношение.
И не го казвам от завист.
Гледах го тази вечер и усетих как сърцето ми се свива.
А всички около мен се хилеха гръмко. Кикотеха се гръмко на плоски шеги.
Исках да ги хвана за раменете и да извикам:
"На какво се смеете? Имайте по-високи изисквания".
Роджърс е гений.
Казвам го без капка колебание.
Ти си пианист. Знаеш, че съм прав.
Да, много е добър.
Много добър ли?
Няма друг с неговия диапазон, неговата изобретателност,
извисяващи се мъжки мелодии, които градират по изумителен начин.
Роджърс е безсърдечно копеле,
но кара мелодията да левитира,
а левитацията е знак за велико изкуство.
Изпитвам красиво чувство...
Ето това е моментът. Чуваш ли го?
Когато гръбнакът е нажежен
и целият текстописен апарат внезапно се освобождава от гравитацията.
Може би петима души на планетата умеят това,
и този кучи син е един от тях.
Следват думи на Оскар Хамърстайн II.
Какво да кажа за Оскар?
Ще влезе тук всеки момент
с исполинския си ръст.
Дик нарочно избра висок мъж този път.
Знаеш го.
Но какво да кажа за Оскар?
Той е страшно земен.
Да си признаем, повечето от нас са такива.
Но има моменти, кълна се в Бога,
има моменти в работата ми,
когато създавам нещо по-голямо от себе си.
Определено съм съгласен.
Благодаря. Думите са по-могъщи от музиката
и от героите, които ги пеят,
и се доближават, може би за миг, до нещо безсмъртно.
Извинете безграничното ми самомнение, но е така,
и щом никой друг няма да го каже, аз ще го направя.
Написал съм шепа думи, които ще измамят смъртта.
Казано със скромността на истински лунатик.
Хей! Когато Шекспир е написал:
"Ни мраморът, ни твърдият гранит ще успеят
могъщият ми стих да надживеят",
нима хората са възкликнали: "Какво его!"?
Не, казали са, че е гений, и знае, че творбите му ще бъдат вечни.
Значи си Шекспир?
Виж, "Оклахома!" ще спечели проклет "Пулицър". Знам го.
Гимназиите ще го поставят до безкрай,
защото е съвсем безобиден.
Но кой иска безобидно изкуство?
Нъкълс, слушаш ли ме? Опитвам се да отговоря на въпроса ти.
Затова ли ни е създал Бог, за да не обиждаме хората?
Ето какъв е проблемът с "Оклахома!".
Корени се в оригиналната пиеса
"Люляците позеленяват".
Дик я показа първо на мен.
Помоли ме да я адаптирам, но аз отказах.
Не ми дреме, че е носталгична.
"Оклахома!" с удивителен знак
изпитва носталгия по свят, който не е съществувал.
И кой иска да напише пиеса, в която името на главния герой е Кърли?
Ето идея за песен.
"Моу! Лари! Настъпих кравешко лайно!"
Язвителен ли съм?
Пишем заедно от четвърт век,
а първият мюзикъл, който пише с друг,
ще стане най-големият му хит. Язвителен ли съм?
Лари... - Да, по дяволите.
Но трябва да ти разкажа за Елизабет.
Да пречистя сърцето си.
20-годишната...
Тя ще дойде всеки момент.
И Роджърс ще дойде, нали?
Не се тревожи, ще те представя. - Би било чудесно.
Искам някой да чуе песните ми.
Слушай и се учи.
Ще ти разкажа за Елизабет.
Има нещо приятно...
...ефирно в лицето й.
Какво означава това?
Виж, купих й куп подаръци.
Купил си й нещо от "Клайнс"?
Много ще й хареса.
Употребявана е.
ДУШИ В ОКОВИ У. С. МОЪМ
Първо издание. Не разбираш магията
и мистерията й.
"Чакам това цял живот."
Съмърсет Моъм го казва в тази книга. Помниш ли?
Аз ли? - Да.
"Винаги има човек, който обича, и човек, който позволява да бъде обичан."
Така е, нали?
Знаеш, че си загазил,
щом търсиш смисъла на живота
в книга с думата "окови" в заглавието.
Лари...
Тя е жена, нали?
Винаги съм мислил, че наклонностите ти са по-скоро...
Моите наклонности?
Анализираш ли ме?
Благодаря ви, д-р Бакарди.
Срещнах я на репетициите на "От Юпитер".
Но не е актриса.
Студентка е, във втори курс.
В "Йейл". Не в общия колеж, той е за мъже.
Това е колежът по изящни изкуства.
Бохемски богини със сиви престилки
смесват боя на сутрешна светлина.
Тя е едва на 20 години.
А ти на колко си?
На младежките 47.
Знаеш ли как я наричам в писмата?
"Моята незаменима Елизабет." Можеш ли да повярваш?
Ако можех да напиша това, което е в сърцето ми,
щях да накарам цялата публика да левитира.
"Оклахома!" ще слезе от сцената,
ако чуе осем ноти от това, което е в сърцето ми.
Обиколих осем бара. Знам за какво говоря.
Давай!
Миналото лято се събудих в 4:30 сутринта.
През изминалите пет часа...
Защо си гледаш часовника?
Лари, аз работя тук. - Какво си мислиш, че правя аз?
А дори не ми плащат.
Още цветя...
Еди, сипи още едно на Свен.
...за Ричард Роджърс.
Боже! Колко струваха тези?
Шестнадесет долара, плюс доставката.
"Дик, имам чувството, че всичко върви както искаш.
С обич, Дороти."
Цитира Оскар?
Пиша със съпруга й от 24 години,
а тя цитира Оскар?
Номер 91 на Сентрал Парк, "Ардсли". Ще закъснеем.
Добре. Благодаря отново, момчета.
Добър вечер.
Угоди ми поне веднъж.
Нека ти опиша Елизабет.
Стига! Изчука ли я, или не?
Покажи малко класа, Еди. Нъкълс, може ли да поговорим?
Разбира се.
Изчукахте ли я, или не?
Елизабет!
Лари!
Моята незаменима Елизабет!
Радвам се да те видя.
Харесва ли ти косата ми? - Много.
Много по-добре е от червената. - Да.
И червената ми харесваше, но сега изглежда по-неземна.
Ще се оправя за партито.
Не. Купих ти цветя!
Очарована съм. - Така действам на хората.
Имам много да ти разказвам. - Например?
Пиша в дневника си отново. - Дай да го прочета.
Не, големият букет е за теб.
А този е за Ричард Роджърс?
Лари, майка ми ще умре, ако види това.
С твое разрешение. - Имаш го.
Онзи, за когото ти казах? - Купър ли?
Най-накрая се случи. - Не!
Да.
На рождения ми ден, в нощта на 20-ия ми рожден ден.
Доста драматично. Може да напишеш пиеса.
Мюзикъл - "Той се вдигна".
Лари... - Великденски мюзикъл.
Много религиозен.
Нека уточня - почти се случи.
Разказвай!
Ще ти разкажа после. - Не, настоявам
да чуя съкратената версия сега.
Съкратената версия? Добре.
Кожата на гърба му беше безупречна.
Трябва да тръгвам.
Ще ме запознаеш с Ричард Роджърс, нали?
Преди края на вечерта
ще те е стиснал здраво.
Лари, толкова си вулгарен!
Забавна шега.
Пиша цял мюзикъл за нея.
Вдъхновен е от военния филм на Франк Капра "Защо се бием".
Ще се нарича
"Защо се чукаме".
А баладата в края ще бъде
"Кожата на гърба му беше безупречна".
Разбира се, когато си на 20,
каква друга стока имаш освен тялото си?
Не си направил нищо, нали?
Представяш ли си какво би написала Елизабет за моя гръб?
"Кожата на гърба му
приличаше на бял чаршаф, върху който някой беше повърнал.
Патката му приличаше на рог на недоразвит еднорог."
Само едно...
...за да издържа, докато го поздравявам.
Лари...
За кожата на гърба й, която е като всяка друга част от нея -
безупречна.
Леле!
Как може такова удоволствие да се побере в толкова малък съд?
Край, нито чашка повече. Съгласен ли си?
Боже! Липсва ми Гершуин.
Бас ловя, че съм гледал "Порги и Бес" повече пъти от всеки друг в този град.
Най-добрата реплика в "Порги".
"Бог е създал сакатите с намерението да бъдат самотни."
Замислял ли си се, че целият ти живот е пиеса,
а 99% от хората в нея
нямат реплики?
Приличат на статисти.
А ти си статист в тяхната пиеса.
Много дълбокомислено.
И аз умея да мисля. - Наистина ли?
Мислех, че си статист.
Някой ще махне ли тези цветя от бара ми?
Добре!
Трябва да я видиш като мен.
Току-що я видях. - Не, първия път.
Ако не можеш да видиш това,
не можеш да разбереш смисъла на тази вечер.
Май не си я чукал.
Искам да упражня този фокус с теб, преди да й го покажа.
Няма да го покажа като фокус.
Ще й го покажа като експеримент, който доказва,
че между нас има свръхсетивна връзка.
Тя вярва в тези глупости.
Говори 20 минути за психокинеза.
Не разбирам и думичка.
Седя, кимам и си мисля:
"Дали носи сутиен с цвят на грозде?".
По-късно ще ви науча на моята игра, момчета.
"Педалски руми". - Лари, без вулгарен език!
Обиждаш се от думата "педалски"?
Няма да я ползвам. Давам ти
педалската си дума, но нека ви разкажа за първия път, когато я видях.
Предпочитам да видя фокуса.
Аз също.
Знаеш ли кое е най-сексапилното нещо на земята?
Полуеректирал пенис.
Никой не иска да слуша това!
Не говоря на теб.
А на кого? - На себе си.
Трябва да говоря с интересен човек.
Полуеректиралият пенис е обещание.
Напълно еректиралият пенис е удивителен знак.
Обиден е за мен като писател. Той е твърде шумен и зрял.
Историята вече е приключила.
Но полуеректиралият пенис... Вдига ли се, или спада?
Но жените ме привличат именно с липсата на пенис.
Мен също.
Те живеят в много по-интересен емоционален пейзаж от нас.
Пейзаж, за който можем само да мечтаем.
Но тази вечер не е за пейзажи.
Това е портрет на Елизабет и само на Елизабет.
Пак започна.
Видя, че е красива, нали?
Ако не класически красива, то... Как беше думата?
Готини цици.
Малки, но много подканящи.
Де да можех да я нарисувам.
Това е най-интимният начин да погледнеш един човек.
И най-несантименталният.
Да предам точно извивките на лицето й,
двете мънички лунички на лявата й буза.
Изглеждате ми познат. Виждал съм снимката ви някъде.
Писател ли сте?
Тогава ще оцените тази история.
Защото се отнася до...
Неизразимото?
Това е идеалната дума.
Боже! Вие сте Е. Б. Уайт! Вие сте Анди Уайт!
Не мога да ви опиша колко харесвам есетата ви.
Нищо не ми доставя по-голяма наслада.
Влюбен съм в езика ви. - Благодаря.
В пунктуацията ви.
Няма ни една излишна запетая.
Вие сте музикант, Уайт.
Вие сте музикантът.
Вие, повече от всеки друг, ще оцените тази история.
Има едно момиче - Елизабет.
Не мога да театралнича пред нея.
Няма да се заинтересува. Не ме пита за лични неща.
Никога. И не от безразличие според мен.
И за двама ни е ясно,
че тя е по-интересна от мен.
Наистина го мисля.
Видяхте ли косата й?
Забелязах първо косата й, когато влезе в театъра миналия юли.
Сякаш дишаше по-различен въздух от мен.
Добре казано. - Казвам ви, Уайт,
с нея ще стане страхотен мюзикъл.
Без нито едно царевично стъбло.
Момчета, за протокола,
"Царевицата е висока, колкото окото на слон"
е най-тъпото изречение в историята на американското текстописане.
Да, има логика, и да, описателно е,
но образът на царевична нива в Оклахома
с шибан слон по средата?
Аз харесвам слонове. - Всички ги харесваме.
Анди, искам да си го представиш.
Слушах я,
но не долавях и дума от казаното,
защото си мислех:
"Чакай да усетиш топлината на нейния поглед,
замислен, нежен и мъдър".
Пишех за нея, когато написах този текст.
Три съвършени думи в съвършен ред.
На кой друг текстописец би му се разминало заради "замислен"?
Коя беше тази песен?
Когато си ме бива, много си ме бива.
Чуй само как звучи. Това прави писателят.
Носим уязвимостта си като плащ пред очите на целия свят.
Харесвам думата "плащ".
Защото е антика като нас.
Да ти взема още едно?
Да. Защо не?
Мога да се сетя за хиляда причини,
но не могат да се конкурират с основанията.
Еди, хвала на Бога и на домашния лекар!
Сипи по още едно. Мъничко...
Знаеш ли какво харесах в есето ти за Флорида?
Ето това изречение.
"Морето отговаря на всички въпроси, и то по един и същи начин... 'Толкова скоро?'"
Господи.
Да вземеш звук и да го трансформираш в какво?
Във въздишка на вечността.
Моята скромна дарба.
За поезията, която ни залива от хиляда неочаквани източници.
За твоята поезия.
Виж, тя е на 20, аз съм на 47.
Да го обсъдим като двама разумни алкохолици.
В началото всичко беше каквото изглеждаше.
Бях неин ментор и предполагам, че съм бил
"прочутият старец" от театъра в очите й.
Бях в "Шуберт" на репетицията на "От Юпитер".
Спектакълът беше пълна бъркотия.
И водех спор с Джони Грийн за текста
на "Предай поздрави на Бродуей".
Помня, че като дете се влюбих в тази песен.
Предай поздрави на стария Бродуей
и обяви, че скоро ще отида там.
Разбрах веднага, дори като дете,
че това, което дава скоростта и неизменността, е вътрешната рима.
Не само тази в края, но и другата.
Логично би трябвало да звучи:
"Предай поздрави и им кажи, че ще отида там".
Но промяната на глагола
внася огромна разлика.
Нъкълс, знаеш ли нещо на Коан?
Ето там! Ето там!
Изпрати вест, изпрати вест ето там.
Че янките идват! Янките идват!
Барабани барабанят навсякъде.
Ще дойдем, ще отидем там!
И няма да се върнем, докато всичко не приключи там!
Знаеш ли какво са пеели янките?
"Няма да се върнем. Ще бъдем погребани там!"
Така и стана.
Общият брой на загиналите във Великата война е 37 милиона.
Според мен прилагателното "велик" не бива да предхожда думата "война".
Амин.
Какво ли си мисли Бог, като гледа творението си
и вижда, че уж с най-благородни мотиви
сме изпратили 37 милиона души в гроба?
Затова вали постоянно. Бог плаче.
Аз съм патриот.
Ти си войник. Бог да те благослови.
Но колко души ще загинат този път?
Дали ще можем да изчислим?
Аз съм в отпуск. Грижа се за майка си.
Тя е по-ужасена от мен.
Кога отплаваш?
След две седмици ме връщат в огнището на вражеската активност.
Брадли Бийч, Ню Джърси.
Преподавам морзовия код в "Гросман".
Брадли Бийч, където вражески агенти се разхождат
дегизирани като възрастни еврейки с кожи.
Играех на "Скрий наденицата" с едно момиче оттам.
Така ли?
Чел ли си статията в "Лайф" за Гуадалканал?
Преди битката
войниците са хвърляли монети във водата
вместо камъни,
защото са знаели, че няма да се върнат.
Не можех да постъпя в армията заради очите си.
Какво има? Отвориха ли се?
Като заговорихме за хора, които няма да се върнат,
бих искал да прочетеш това.
От афиша на "От Юпитер".
На глас!
"Роджърс и Харт
са различни като дакел и камила.
Единият харесва операта и домашния уют, другият - нощните клубове.
Единият е женен с две деца,
другият е ерген и издържа бармани."
Пак заповядай, Еди.
"Дребничкият е Лари, пуши пури.
Големи, черни, малки, кафяви, всякакви.
Докато Дик, тоест Роджърс, пуши само цигари.
Единият си ляга към 4:30, другият никога не гуляе."
Идеален глагол, нали?
"Но въпреки физическите и темпераментните различия
интелектите им се допълват като шунка и яйца.
Индивидуалните им песни надхвърлят хиляда."
Хиляда песни?
"Имат тежки противоречия, но не се карат.
И през 20-те години, през които упражняват този занаят,
не са работили с друг..."
Досега.
Впечатляващо.
Сам го написах.
Без да споменавам шибаната "Синя луна".
Изпратих на Елизабет свои партитури. Няма отговор. Не схващам.
Тя е кучка.
Ето това ще пише на надгробната ми плоча.
"Тя е кучка"? - "Лоренц Милтън Харт.
Той не схващаше."
Хората ще идват на гроба ми.
"И аз не схванах." - Определено не схванах.
Ей, Лар, аз схващам. - Слушайте.
С Елизабет прекарахме един уикенд заедно. Наистина.
Един страстен, превъзходен уикенд в края на миналото лято,
преди да се върне в "Йейл".
Това е най-близкият ми досег с чистата безкористност.
Беше емоционално, беше дълбоко.
Колко дълбоко?
Слушай, клоун такъв, запознах се с нея
и първото нещо, което й казах, беше: "Извинете ме,
но притежавате най-яркия стил от всички в този театър".
Де да имах снимка на този момент.
На всеки момент, който съм прекарал с нея.
Трудно ми е да го опиша. Опитвам се да се сетя...
Анди, помогни ми. Коя е правилната дума?
Омагьосване?
Знаеш колко е трудно.
Не можех да повярвам, че иска да говори точно с мен.
Оглеждах се.
Трябваше да има друг, от когото се интересува.
Но не, тя се настани на седалката до мен
толкова близо, колкото благоприличието позволяваше.
И сърцето ми заби лудо.
Никога не се чувствам така, нито с мъже, нито с жени.
Тя носеше жълта лятна рокля,
а в театъра беше горещо.
И говореше с мен с часове.
Голият й крак висеше от облегалката.
Знам, че звуча като глупак на средна възраст,
хлътнал по красива студентка,
и може би е точно така.
Но знаете ли?
Може би не е така.
Понякога се чувствам... Не се смейте.
След като цял живот сляпо съм се сблъсквал с непознати,
най-накрая открих приятел.
Може би това е определението за "омагьосване".
Един изпълнен със светлина уикенд!
Трябва да довърша историята, преди да се върне.
Ти слушаш ли ме?
Да, краката й са висели.
Сякаш всички любовни текстове, които съм писал,
се обвиха във вербална ектоплазма, изведнъж придобиха човешка форма.
Екто какво? - Може да е майка й.
Не бива да чува това.
Ами аз?
Ти си просто статист.
Добре, но ще ми платиш, нали? - Разбира се.
За мен е важно да се справя.
Беше адски горещ летен уикенд
и аз попитах с цялата небрежност, която можех да имитирам,
дали би искала да избяга от градската жега
и да прекара уикенда с мен на езерото Дънмор.
И без миг колебание тя отвърна:
"С удоволствие, Лари".
Казвам ти, Анди, ето такива жени харесвам.
Извини ме, започнах да бръщолевя,
но как иначе да опиша фактическия момент
на влюбването?
Това ли е наистина?
Може би. Не съм направил нищо лошо.
Не съм нарушил закона на мъжа, нито този на мъжа на средна възраст.
Купих й картина на езерото
от един стар местен жител.
Купих й я, за да го запомни.
Веднъж карах кану там.
Здравей, Лари!
А после?
Трето действие. По-късно през деня
тя стоеше в топлата хижа.
На стената беше заковано знаме от Форт Тикондерога.
Тя носеше синя мъжка риза с навити ръкави.
Цялата беше на мое разположение.
Този дар на младост, интелигентност
и ключица.
Докоснах рамото й.
И както един бездарник беше написал:
"Сърцето ми застина".
Тя ме хвана за ръката и каза: "Лари,
да го оставим за друг ден".
И мога да ти кажа, приятелю,
че е много възможно този "друг ден" да е тази вечер.
Дръпнете се малко назад. Дами, красота!
Роджърс!
Да, красота!
Добре.
Оценявам го, благодаря. Много благодаря.
Оценявам го. Благодаря.
Браво!
Много благодаря.
Време е за истинския спектакъл на вечерта.
Еди, прибери бутилката!
Ей?
Изчукал ли я е, или не?
Очаква да се случи днес.
Лари, Лари, Лари...
Какво вижда в него според теб?
Богат и известен човек, който ще подпомогне кариерата й.
Мисля, че осъзнава, че е обожавана
от един от най-големите ценители на красотата.
Знаеш ли какво друго мисля? - Какво?
Че наистина носи сутиен с цвят на грозде.
Роджърс? Господа, моля ви, да направим една снимка.
Чудесно. Хайде, широки усмивки!
Прекрасно. - Дик!
Боже мой! Спектакълът ще се играе 20 години!
Ще бъде по-успешен от "Ирландската роза на Аби"!
Ще видим. - И е много по-подходящ за турне.
Благодаря, че дойде.
Оскар! - Лари.
Ставаш все по-висок.
Какво да кажа? Текстът е брилянтен.
Поетичен, когато трябва, забавен, когато трябва да е забавен.
Всяка рима е на мястото си, гали ухото.
Аз съм просто глупак, когато светлините угаснат.
Идеално! Чу ли ме как ръкопляскам?
Ти беше най-шумният в залата.
Защото го харесах повече от всеки друг там.
Ще ви донеса питиета. - Не, благодаря.
Лари, имаш ли няколко минутки? Остави ни.
Извини ни, Оскар.
С Дуайт Уайман смятаме да върнем "Янки от Кънектикът".
Страхотно!
Мисля да поканя Вивиън Сигъл.
Ще пожъне по-голям успех и от "Оклахома!".
Само аз ще купя 50 билета.
Измислих ново заглавие - "О, Камелот!".
Мисля да запазим старото.
"Камелот" с удивителен знак?
Стига, говоря сериозно.
Аз винаги съм сериозен. Затова и съм забавен.
Мислех си, ако ти се работи, може би...
Не съм бил по-добре. - Честито.
Не искам да ви прекъсвам. Просто много ни хареса.
Наистина ли? - Ще е хит.
Благодаря много.
Гладис, нали? - Да.
Радвам се да те видя.
Мислех си не само за възстановяване,
а за изцяло нова книга.
Мислехме си за четири-пет нови песни.
Които аз ще напиша?
Да, ще ги напишем заедно.
Поставихме го преди 16 години.
Има нужда от осъвременяване. - "Вандербилт" е от 1927 г.
Новият есенен мюзикъл на Роджърс и Харт.
Нови шеги, нови песни. - Нови препратки.
Ще осмеем войната.
Дажби, акции за събиране на гума,
нова партия за Вивиън.
По-леко. - Браво.
Приятно ми е. - Браво.
Благодаря.
Настана затишие, после Кордел Хъл спусна заповеди.
Съжалявам, момичета, свалете перлите, разделяме и любовта на дажби.
Как ще го вкараме в Камелот?
Все едно, смешно е.
Дик, от "Ню Йорк Джърнал-Американ".
"Галещ за окото, каквато е музиката на Ричард Роджърс за ухото."
Добре. - Хубаво е.
Добро начало.
Готов ли си? Добре ли се чувстваш?
Можеш ли да се отнесеш сериозно?
Да, трезвен съм, Дик. Сериозен съм.
Цяла нощ пия безалкохолна бира.
С изключение на този момент, сега трябва да празнуваме.
Най-великият мюзикъл в историята на американския театър.
Не, няма да пия с теб, Лари.
Добре, хубаво.
Уиджи, снимай ни.
Не, Лари, трябва да... - Не.
Роджърс и Харт отново заедно!
Застанете по-близо! Хайде!
Искам десет копия.
Чудесно, напиши ми чек.
Да.
Готов ли си за това?
Не съм чувал по-добра идея от 16 години.
В същото време мисля, че трябва да мечтаем за нещо съвсем ново.
Не си ли съгласен?
Нови Роджърс и Харт.
Нещо мащабно!
Да започнем с Кънектикът.
Разбира се. - Стъпка по стъпка.
Но... - Защото мисля, че...
Чуй. - ...имаме общо бъдеще.
Кой не мисли така?
Но искам да бъда композитор, който работи
и с други автори.
Като Арлен, Кърн. Харесваш Кърн.
Да, исках да бъда Кърн.
Но трябва да работим професионално.
Кога не съм работил така?
Искам да работим сутрин в офиса ми.
Да се придържаме към график. - Това правим.
Не искам да те издирвам.
Ето ме. - Знаеш за какво говоря.
Не искам да звъня на майка ти
в 9:00 сутринта,
за да станеш по обяд.
Дик... - Не искам да е като преди.
Само това казвам.
Това е бизнес.
Не биваше да повдигам темата.
Исках да... - Искам само...
Най-добрият ти мюзикъл досега. - Благодаря.
Кой е този? - Да напиша нещо,
което харесваме.
Аз искам същото.
Дик, Бърнс Мантъл го нарече
"най-цялостния и приятен американски комедиен мюзикъл"
след "Параден кораб".
Наистина ли? - Да.
Това е чудесно.
Впечатляващ мюзикъл. - Благодаря.
Трябва да се влюбя, Дик.
Да искам да го напиша повече от всичко на света,
да седя сред публиката и да не изпусна нито една дума.
Започваме с "Янки от Кънектикът".
Четири-пет песни... - Виж.
Ето моята идея - "Приключенията на Марко Поло".
Дик? Прекрасен мюзикъл.
Благодаря, радвам се да ви видя.
Мащабен, по-мащабен от "Джъмбо". Епохален.
Хаотичен мюзикъл.
Трае четири часа с антракт за вечеря.
Мащабна комична опера, а сцената е светът.
Осмиваме всички.
Ще ги осмееш музикално.
Ще включим всички национални клишета.
Френското, италианското.
Когато стигат в "Сърцето на мрака",
канибалите пеят "Порги и Бес".
Бес, ти си моята вечеря!
Боже, Лари. Стига.
Ще има обхвата на роман.
Най-голямото ти предизвикателство като композитор.
А това, което го приземява, което вкарва публиката в историята,
е жената.
Ефирната жена, която Марко Поло е изоставил.
Тя е много по-млада от него,
но той за първи път от години изпитва подобие на любов.
Кълне се в първата сцена.
Като Бенедикт в "Много шум за нищо".
Ясно. - Кълне се,
че е недостъпен. Презира любовта.
Ще има сатирични любовни песни.
Не, Лари, искам да пиша мюзикъли с емоционален заряд.
Дик, страхотна музика! - Здравей. Как си?
Благодаря. Ти си строг критик.
Благодаря.
В първата сцена установихме, че е противник на любовта.
После среща жената. Тя е със свободен дух,
прилича на скандинавка, с две лунички на лявата буза.
Абсурдно е. - Не го прави.
Живее социално, психологически, сексуално
в различна вселена от неговата, но той е запленен.
Стои парализиран в светлината на бледозелените й очи.
Най-великият изследовател в историята на света,
но нищо няма значение за него, освен ако е начин да я накара да го види.
Това е емоционалното ядро на историята.
Ясно. - Вземаме този легендарен,
по-голям от живота мъж,
и го караме да кърви.
Г-н Роджърс, казвам се Робърт Хефнър. Аз съм кметът на Оклахома Сити.
С Ева пътувахме чак до Ню Йорк,
за да го гледаме. - Добре.
Добре дошли в Ню Йорк. Довършваме разговор.
Ще ви обърне внимание след две минути.
След две минути. Благодаря, дано си е струвало.
И още как. - Радвам се да ви видя.
Така, давай по-набързо.
Накрая се събират, така ли?
Публиката чака да разбере точно това.
Това е двигателят на историята.
Добре, виж, Лари,
ако си готов да я напишеш,
а после да я пренапишеш два пъти,
може и да се получи.
Но няма да те моля за това, Лари.
Работим 15 минути
и тръгваш да търсиш пури.
Това ме... - Добре.
Побърква ме. Не ми харесва.
Не го искам. - Работим така от 24 години.
Поздравления, Дик!
Точно така.
Благодаря. - Време е за хит.
Ти си напълно прав.
Няма да споря с теб, Лари.
Кой спори? - Не знам.
Води се война.
Дали публиката иска да гледа пеещи канибали?
А какво иска да гледа?
Каубои, които танцуват и се веселят?
Очевидно.
Точно така, забравих.
"Оклахома!" е призив нацията да тръгне да воюва.
Мисля, че всеки военнослужещ в публиката се е замислил
за какво се борим,
било то секунда-две.
И за какво точно се борим?
За буйни девойки с раирани рокли, които не отказват?
Добре. - Дик, стига.
Само между нас,
тези герои са неузнаваеми като човешки същества.
Мнозина ги разпознаха. Разпознаха любовта.
Трябва да бъде спасен.
Разпознаха семейството, гордостта от родината си.
Започваш да звучиш като "Янки Дудъл Денди".
Има много по-смислени неща
от шайка пеещи канибали.
Но канибалите са по-смешни.
Дик, ела да прочетеш това!
Момент, идвам. - Добре.
Добре, знам за какво говориш.
Ти какво искаш да напишеш?
Какъв е твоят мюзикъл мечта?
Моят ли? - Да.
"Оклахома!".
Следващият.
Преговаряме за правата над "Лилиум".
Пиесата на Молнар ли? - Да.
Бе популярна през 1909 г. - Така ли?
Ще напишеш мюзикъл за карнавален викач,
който бие приятелката си,
после умира... - Ще се получи.
Накрая всички мъртъвци ще свалят ореолите си
и ще извикат: "Чистилище".
Ще го направя, ако ме накараш.
Но вътрешно... - Не те карам.
Оскар ще го напише.
Какво знае Оскар за тогавашната Будапеща?
Ще го поамериканчи.
Ще го модернизира.
Ще се развива в Мейн.
При цялото ми уважение, модернизирането на Молнар
е дълбоко... - Трябва да прочетеш това!
От "Таймс" ли е?
Отзивът на Бъртън Раско в "Уърлд Телеграм".
Жесток е. - Добре.
Чакаме и "Таймс" всеки момент. - Добре.
Лари, трябва да вървя.
Добре.
Пожелай ми късмет. - Мазел тов!
Както казват в Мейн.
Дик, беше перфектен. - Благодаря.
Драго ми е. Хареса ли ти?
Какво ли знае Дик Роджърс за Мейн? Имал е бар мицва, за бога!
Колко още ще пробутват тази измислица?
"Имайте вяра и надежда, мъртвите ще ни утешат!"
Как ли пък не!
Дай ми още едно, Еди, ама истинско.
Ела да изпием по едно, Анди. Моля те.
Как си?
При брачната церемония казват: "И в добро, и в лошо".
По отношение на своя живот навлязох в "лошата" част.
И стана толкова тихо, че дори не го осъзнах.
Чувствал ли си се така?
Всеки ден от живота си.
Благодаря.
Мисля си: "Дори Бог е приключил с мен".
Имах хитове,
обичах малка, отбрана група от хора.
А сега той обърна страницата.
Чувствам се престарял.
"Престарял". Това е хубаво, нали?
Означава, че вече не го вдигаш.
Затова не знам думата.
Включи ме в списъка.
Забеляза ли, че птиците се върнаха в парка?
Над какво работиш в момента?
Над детска книжка.
Явно съм прегорял покрай есетата.
Не върви добре.
По отношение на писането ми
и аз навлязох в "лошата" част.
За какво е историята?
Ще ми се да знаех.
Пътуването, което всеки предприема?
Търсейки съвършеното и недостижимото?
Неизразимото.
Твърде отвлечена идея за детска книжка.
Ще ти предложа реплика.
"Той я гони около леглото цяла нощ, преди да заключи,
че е неизразима."
Да нямаш предвид "неописуема"?
Още по-добре.
Ходя в парка всяка сутрин,
за да пускам мишката, която улавям в кухнята си.
Така ли? - Имам една малка стъклена кутия,
която залавя мишката, но не я убива.
Всяка сутрин влизам в кухнята
и я виждам на дъното на хладилника.
Кафявото мишле, което щастливо хрупа крекера, който му оставям.
Всяка сутрин го отнасям в парка,
отварям кутията, то изскача и се шмугва в гъсталака.
И на следващата сутрин, проклет да съм,
отново е в кутията.
Откъде знаеш, че е същото мишле?
Изглежда същото.
Има същия нюйоркски поглед, издаващ обречена надежда.
Но как се изкатерва по 19-те етажа?
Може би подкупва портиера.
Тази сутрин го нямаше.
Само крекерът лежеше в кутията.
Дребосъкът ми липсва.
Започнах да се идентифицирам с него.
Има ли си име?
Наричам го Стюарт.
С "Т" или "Д"?
С "Т". Той е обикновено мишле от средната класа.
Налага се да ме извиниш.
Цялото това ликуване се събра в мехура ми.
Агнес де Мил върши малки чудеса
и измисля оригинални танци, които пасват на историята и мелодиите.
"Оклахома!" е свеж...
Ще ти кажа една смешка.
Как се нарича уморен хомосексуален човек?
Не знам.
Мамка му, забравих.
Много смешно.
"Пиесата е смайваща, неземна!"
МЪЖКА ТОАЛЕТНА
Помниш ли отзива на Аткинсън за "Приятелят Джоуи"?
"Сив и безрадостен.
Можеш ли да извадиш сладка вода от замърсен кладенец?"
Плаках. Толкова бях наранен.
Плаках в обятията на Вивиън Сигъл.
Тя ме прегърна и каза:
"Историята ще го опровергае, скъпи".
Не беше ли най-милият коментар
на света?
Наистина ме нарича "скъпи".
Еха!
Списанието "Тайм" написа:
"За онези, които загърбват морала си,
'Приятелят Джоуи' е върхът".
Що за скапана хвалба?
Говоря за "Приятелят Джоуи". - Ясно.
Не съм го гледал.
Уолкът Гибс много го хареса.
Каза, че е "музикална и танцова продукция
с живи триизмерни фигури,
които говорят и се държат като човешки същества".
Ето.
Ще ме запознаеш с Роджърс тази вечер, нали?
Уринирането за мен се превърна в пиеса в две действия
с кратък антракт.
Обичам Вивиън. Бог да ми е на помощ.
Съчувствието й.
Казах ли, че ме нарича "скъпи"?
Бяхме на покрива на "Старлайт".
Обърнах се към нея и попитах: "Вивиън, ще се омъжиш ли за мен?".
Това й казах, право в лицето.
Представяш ли си колко е смело да го кажеш на жена?
Не съм се осмелявал да си мечтая да го кажа.
Да, беше силен момент.
В 2:00 през нощта бендът свиреше "Чувал съм тази песен".
Тя каза: "Обичам те, скъпи,
но не по този начин".
"Не по този начин."
Четири думички.
Тринадесет буквички, които означават:
"Играта свърши, глупако".
"Помисли си", казах й.
Хванах ръката й, лакът й за нокти беше бледосив...
Вече... мога да пия.
Може ли да припомня на всички коментара на Майк Тод в Ню Хейвън?
"Няма смях, няма цици, няма шанс."
Сега имаме шанс. Добре, прочети го.
"Прекрасен" - коментарът на Никълс в "Таймс".
"'Прекрасен' е най-точното прилагателно,
понеже това отклонение на гилдията
съчетава свежа и заразна радост, чаровен маниер,
красива актьорска игра, танци и песни,
както и музика от Ричард Роджърс, която също не вреди,
тъй като е от най-добрите му.
Музиката на г-н Роджърс никога не е лишена от елегантност,
но рядко е била толкова добре интегрирана, колкото е в "Оклахома!".
Включил е валс, любовни песни, комични песни и заглавна мелодия,
която въпросният щат не е зле да приеме
за свой химн от сега нататък.
"О, каква красива утрин" и "Хората ще кажат, че сме влюбени"
ще се въртят безброй пъти в цялата страна.
А една погребална песен, в която героят от баснята
се мъчи да убеди съперника си да се обеси,
е невероятно смешна.
"Фермерът и краварят" и "Каруца с покрив"
също заслужават да бъдат споменати, защото се доближават до съвършенството."
Прочети тази част отново.
"...защото се доближават до съвършенството."
Окачете го на входа.
"Доближава се до съвършенството."
Хайде, елате на партито горе. Има торта и шампанско.
Оскар, браво!
Поздравления.
Може ли да поговорим?
Може ли после?
Не, само за секунда. Искам да кажа нещо важно.
Секунда с музикалния гений.
Искам да ти кажа едно нещо, Дик.
Само за секунда, Дик, важно е.
Когато чух за теб за първи път,
ти беше малкият брат на Морти Роджърс.
На 17 ли беше? - На 16.
Аз бях на 23. - Браво.
Ти беше старият мъдрец.
Но когато те чух да свириш,
разбрах, че имаш талант.
Не бях убеден, че аз имам,
но чух нещо онзи следобед.
Оригиналност, мелодия, елегантност...
Стига, Лари, спри. Какво те прихваща?
Цял живот си работил за тази вечер, Дик.
Никой не е работил по-здраво и никой не го заслужава повече.
Благодаря ти, Лари.
Това исках да... Наслаждавай се на партито си.
Ей, погледни ме.
Ще поставим нов "Янки от Кънектикът".
Да. - Ще напишем четири-пет нови песни.
Вече имам идеи. - Нали?
Ако напиша няколко страници за Марко Поло,
може ли да ги пратя?
Нужно ли е да ме питаш? Лари, дължа ти професионалния си живот.
Летните екскурзии до Ниагара и до други места
увеличават грижите ни...
Помниш ли кога го чухме по радиото?
В дневната на родителите ти. Първият ни хит.
Един от най-невероятните моменти в живота ми.
Бях на 22. - Казвам ти, кълна се в Бога,
най-добрите ни творби тепърва предстоят.
Да, новият "Янки от Кънектикът".
Да, и по-мащабни неща.
Дик, качи се горе. - Идвам!
"Марко Поло" ще е мюзикъл за радостта,
но за трудно заслужената радост, несантименталната радост.
Какво й е на сантименталната? - Твърде лесна е.
"Оклахома!" е твърде лесен?
Спечелването на жената в края е твърде лесно?
Току-що задраска всяка успешна музикална комедия,
писана някога.
Значи е лесно за мен.
Чу ли публиката тази вечер?
Да.
1600 души не мислеха, че е твърде лесно.
Твърдиш, че 1600 души грешат?
Просто казвам,
че можем да създадем нещо много по-сложно в емоционален план.
Не е нужно да угаждаме на публиката...
Оскар и аз угаждаме? - Не казах това.
Ървинг Берлин угажда? - Обожавам Берлин.
"Бяла Коледа" е угаждане? - Не й вярвам.
Добре.
Може би публиката се е променила.
Все още искат да се смеят.
Но не по този начин.
По кой начин? - По твоя начин.
Искат да се смеят, но и да поплачат.
Искат... искат да чувстват.
Ти си най-старият ми приятел.
Ти си...
Ти си уникален.
Сякаш пишеш некролога ми.
Просто казвам. - Ето ме тук.
Готов за работа. - Дали?
И си готов да се върнеш в болницата?
Нямам нужда да се връщам в болницата,
нито имам нужда от психиатър.
Благодаря. - Опитвахме се да ти помогнем.
Ти и Оскар? Да помогнете на мен?
Мислиш, че Оскар е участвал?
"Оклахома!" ще бъде най-големият хит в кариерата ти.
Не се знае. - Нае онзи задник Крон
да управлява парите ми и не мога...
По настояване на брат ти.
Теди ме умоляваше...
Може би ти и Теди трябва да напишете текста.
Аз написах текста.
Какво означава това?
Забрави ли за "От Юпитер"?
Не те разбирам.
Как с Лоугън те умолявахме за допълнителни куплети и припев,
но ти беше толкова пиян, че дори не се появи.
Трябваше да напиша текста.
Не си написал нито една дума... - Откъде знаеш?
...от него. - Откъде знаеш, Лари?
Не дойде дори да...
Знаеш ли какво?
Няма да споря с теб тази вечер.
Обичам да споря.
Е, аз не обичам.
Виж, съжалявам.
Не ме интересува, че някой ме напада.
Това не означава нищо за мен.
Но никой не може да напада работата ми. Тя е всичко, което имам.
Работата ти е брилянтна.
Работата ти е брилянтна, откакто те срещнах.
Още ли го помниш?
Беше по пантофи и раиран халат.
Да, още сънен в 11:00 сутринта.
Ще го помня до края на живота си.
Добре.
Качвам се. - Знам.
Всички ме чакат. - Разбира се.
Четири или пет песни?
Казвам ти, вече имам идеи.
Голямо комедийно соло за Вивиън
за това как е убила всеки един от предишните си съпрузи.
Може да е забавно.
Ще го наречем "За да запазим любовта си жива".
Добре ли си, Лари?
Какво стана с Уайт?
Тръгна си. - "Толкова скоро?"
Исках да му кажа още много неща.
Може и той да е бил статист.
Още едно?
Последно, Лари.
Знаеш ли неефективния блус?
Защото още не съм го написал.
Трябва да сложат снимката ми на бутилката.
"Уискито, което направи Лоренц Харт негоден за наемане.
Купувайте облигации."
Започнах да чувам нещата грешно.
Онази вечер слушах една певица да пее
за "цигареното си сърце".
Помислих си: "Каква оригинална метафора".
"Моето цигарено сърце".
После осъзнах, че пее "моето скрито сърце".
И вече нищо не мога да си спомня.
Това трябва да е заглавието на автобиографията ми.
"Прекъсни ме, ако вече съм ти го казвал".
Ще отпечатаме целия текст два пъти.
Виждала съм я да го прави и преди.
Стига да няма танци по-късно през нощта.
По-добре внимавай...
Моята незаменима Елизабет!
Лари!
Харесва ли ти? - Ами...
Оскар Хамърстайн каза, че съм бижу.
Умее да подбира думите.
Джордж, това е Лоренц Харт.
За мен е чест да се запозная с вас.
Имате ли нещо против да поговоря с Елизабет за две минути?
После е на ваше разположение.
Няма проблем,
стига да ми обещаете автограф.
Джордж е последен курс.
Учи музика, но иска да стане режисьор.
Режисьор. Как се казваш?
Джордж Хил.
Ето моя съвет към теб, бъдещ режисьоре Джордж Хил.
Искаш ли съвета ми?
За мен ще бъде чест.
Внимавай с любовните истории.
Мисли за истории за приятелства.
Там се крият трайните неща.
Благодаря, ще го запомня.
ОКЛАХОМА!!!
Ще се видим после, Джордж.
Мама ми подари това.
Много се трогнах.
Моята блага ключица.
Внимавай, майка ми...
Добре.
Знам, че рожденият ти ден е чак на 19 ноември.
Аз съм скорпион.
Не съм се съмнявал нито за миг.
Получи ли партитурата ми?
Бях много заета покрай изпитите и я оставих настрана.
После съм забравила за нея, но сега имам време, обещавам.
Ще накарам един приятел
да ми изсвири всяка песен.
Не бързай.
Това е прекрасното в изкуството, нали?
Чака те.
Благодаря за всичките ти писма.
Беше ми приятно да ги чета.
Съквартирантката ми не вярваше, че си пиша с Лоренц Харт.
Помня, че във Вермонт пиеше червено вино.
"Малбек" - популярна напитка в "Йейл".
Поръчваш си френски "Малбек" и се държиш така,
сякаш можеш да познаеш от кое лозе е.
Не споменавай Вермонт пред майка ми.
Не знае за малкото ни бягство.
И слава богу.
Не знае 90% от това, което се случва в живота ми.
Чувствам се привилегирован, че знам.
Или по-скоро, че знаех през август.
Имам да докладвам много неща оттогава.
Разкажи ми за мъжете. Това ме интересува.
Честно казано, много по-умна съм от повечето от тях.
Така че спокойно наблюдавам как се мъчат да ме впечатлят.
Много е забавно.
Ако бях студент, щях да се страхувам от теб.
Интелигентна, безмилостно наблюдателна,
игриво несантиментална красавица, която седи
и ме преценява зад тези зелени очи,
отбелязвайки всичките ми минуси.
Боже мой, бих бил ужасен.
Не съм чак толкова страшна.
Разкажи ми повече за Купър.
Неловко е.
Когато се срамуваш,
цялата пламваш,
а след секунда руменината изчезва.
Този път може да продължи по-дълго.
С радост... - Елизабет. Здравей, Лари.
Дано не прекъсвам нещо важно.
Важните дела ще трябва да почакат.
Тя е бижу, нали?
Моля ви, г-н Хамърстайн.
Ще ви обезпокоя само за миг.
Лари, исках да ти кажа...
Първо, осъзнавам, че тази вечер сигурно е трудна за теб.
Не, аз съм професионалист, Оскар. И двамата сме професионалисти,
разбираме естеството на нашия бизнес.
Наистина ли хареса мюзикъла? Не мисля, че моите комедийни песни
са добри колкото твоите. Не са ми сила.
Задникът ми се откачи от смях. Трябваше да го прикрепям наново.
На една възраст сме, но ти винаги си бил учителят.
Не, Оскар... - През цялата си кариера
ни показваше пътя. - Съмнявам се...
Ти ни освободи до един.
Накара американските песни да звучат като американска реч.
Стига. Не обичам възхвалите, особено за самия мен.
Оскар, днес е твоята вечер.
Хит за теб и Дик е хит за всички нас.
Хората отново искат да гледат мюзикъли.
Истински мюзикъли. С Дик нахвърляхме няколко идеи.
Чудесно. - Имаме идея за мащабен...
...мюзикъл за Марко Поло, огромен, един вид музикален цирк.
Дик е въодушевен от идеята.
Каза, че адаптираш "Лилиум".
Ако успеем да измъкнем правата.
Звучи вълнуващо.
Елизабет ми каза, че е твое протеже. - Стига.
"Тя е обещаната целувка на пролетта, която кара самотната зима да изглежда дълга."
Моля те.
Написал си чудесен текст. - За мюзикъл, който падна бързо.
Гледах го два пъти. - Ти...
Знаеш ли за какво говорим, Стиви?
За "Много топло за май", продуцент - Макс Гордън.
Музика - Джером Кърн.
Театър "Алвин", 59 представления.
Това е съседът ми. Той е ходеща енциклопедия на музикалния театър.
Аз пък съм ходеща пневмония на музикалния театър.
Приятно ми е. - И на мен.
Иска да пише мюзикъли, когато порасне.
Кой е любимият ти текстописец?
Оскар.
Разбира се. А какво мислиш за моите творби?
Харесват ми. Забавни са.
Благодаря ти.
Понякога са малко тромави.
Той е много уморен, беше дълъг ден.
Хайде, Стиви, чака ни дълъг път до Дойлстаун.
Ходи ли ти се до тоалетна? - Не съм уморен.
Попита ме какво мисля за творбите му.
"Важните дела ще трябва да почакат"?
Много съжалявам, че нямам деца.
Купър.
Не мога да повярвам, че ти казвам. - Давай.
Не забравяй, че бях безнадеждно влюбена в него
повече от година.
Дръж това, ела тук.
Рене, може ли да си купя петминутно уединение, моля?
Всичко за теб, Лари.
Благодаря ти.
Кажи ми как изглежда, опитвам се да си го представя.
Като Аполон - сини очи, висок.
Значи кожата на гърба му
е била безупречна... - Спри.
Онази нощ е бил рожденият ти ден. Разкажи ми всичко.
Група приятели... - Момчета? Момичета?
Смесена. - Добре.
Стига, Лари, аз съм колежанка.
Водят ме в "Морис", където по принцип не се допускат жени,
но ни вмъкват по задното стълбище подобно на ароматна контрабанда,
и, разбира се, едно от момичетата беше довело кавалера си за вечерта.
Купър?
Което хем ме съсипва, хем ме въодушевява.
Той е там, близо до мен.
Вечерта напредва,
празни винени бутилки отрупват масата.
Половината сме непълнолетни,
но флиртуваме толкова безсрамно със сервитьора, че е все едно.
Ти си пила френски "Малбек". - Точно така.
Очевидно съм много добър ученик.
Затова всички те обичат. Не съм срещала по-добър слушател.
Така е, защото изобщо не се интересувам от себе си.
Да се върнем към развратния ти разказ.
Празни винени бутилки отрупват масата...
Става късно.
И Марджъри... - Момичето, дошло с Купър?
Прибра се, за да учи.
Хората се изнизват един по един.
Полунощ е.
Озовавам се седнала точно до него.
Не бързай.
Няма друго място на Земята, на което предпочитам да бъда,
пред това да седя тук с теб.
Получи ли писмото ми? Организирам парти днес.
Трябва да остана и да помогна на майка си.
Ще започне късно.
Ще имаш достатъчно време да се разговориш тук.
Поканил съм квартета "Голдън Гейт". Обещай ми, че ще дойдеш.
Сентрал Парк Уест 320.
Каза, че искаш да създаваш декори и костюми.
Цялата театрална гилдия ще присъства.
Да се върнем на Купър.
Добре.
Тръгваме си заедно.
Идеална ноемврийска вечер, луната е съвсем тънък сърп.
Той ме е обвил с ръка. И двамата сме леко пияни,
залитаме в обятията си.
Той носи червенo-зелена бархетна риза с навити ръкави.
Не че си забелязала.
Изглежда добре.
А ти?
Имам рожден ден.
Трябва да изглеждам добре. - Апетитно.
Облягам се на бархетната риза
и казвам ти,
надушвам мъжествеността, която излъчва.
Помислих си, че големи пурпурни букви трябва да осветят небето...
"Желание". - Добре.
Един момент.
Ще потърся лед и ще го изсипя в панталона си.
Може да ти потрябва доста.
Озоваваме се в мазето на общежитието му,
в един евтин западнал бар.
Бог знае колко греховни деяния са се случвали там.
И предстои още едно.
Да.
Наблюдавам този мъж от година,
мечтая за него и ето го.
В нощта на рождения ми ден.
Единствената светлина идва от мръсна малка лампа
с коне и жокеи върху абажура.
Какво да направи едно момиче?
Честит рожден ден!
Той започва да се съблича.
Наистина ли искаш да го чуеш?
Проявявам лек интерес.
Унизително е.
Защото нищо не се случи.
Нищо ли?
Като в къщата при езерото?
Не.
Тогава взехме съзнателно решение.
На база на какво? На разума? И двамата не сме много разумни.
Но това...
Причината беше, че не можа да си сложи презерватива.
Не.
Опита се.
Опита се отново. - Не.
Аз направих опит. - Спри.
Най-кошмарните десет минути от живота ми.
Сториха ми се като десет часа.
Съжалявам.
А знаеш ли кое беше най-лошото?
Него все едно го нямаше.
Не спираше да мърмори, че е от виното.
Това...
Презервативът беше твърде малък.
Стана ми ясно,
че той просто не е достатъчно...
Не знам коя е правилната дума...
Не ме обичаше достатъчно.
Няма как да заобиколиш този факт, нали?
Когато жената обича мъжа с цялото си сърце,
а той не отвръща на чувствата й?
Имаш ли представа какво е?
"Никой не ме е обичал толкова."
Занесох в мазето едногодишно обожание.
Изучавах снимката му,
запаметявах телефонния му номер.
И ето - един полупиян младок,
който дори не можеше да имитира любов.
Нямаше да имам нищо против, ако имаше...
...поне малко страст.
Или дори съчувствие.
Нямаше нищо.
Само... лампата с конете.
Ти заслужаваш много повече.
Да.
Споделих със съквартирантката си.
По женски.
Тя каза, че мъжете понякога не се справят, защото са твърде напрегнати.
Ще ми се да го повярвам, за да се почувствам по-добре,
но...
...той не беше напрегнат, ни най-малко.
Беше затворил очи.
Сякаш се опитваше да си представи, че съм друга.
Почувствах се глупаво.
Почувствах се унизена.
Вбесих се на себе си, че позволих да ме накара
да се почувствам като нищожество.
Пробвахме няколко креативни алтернативи.
Не.
Ставаше все по-грозно.
Накрая той каза: "Елизабет, дължа ти реванш".
И така...
Така мина моят 20-и рожден ден.
Исус е плакал.
Но става и по-лошо.
Не мога да го понеса.
Добре де, ще успея.
Но го разкажи така, че да не ме е срам, че съм човешко същество.
Ще бъде трудно.
Седмица след това
всички си тръгват за празника.
Той ми се обажда. Дали бих искала да вечерям с него?
Познаваш ме. Не съм горделива.
Съгласявам се и отново отивам в общежитието му,
което се намира под една огромна гинко билоба.
Листата са пожълтели,
стволът на дървото е почернял от дъжда.
Беше най-красивото нещо, което съм виждала.
Помня, че си казах:
"Бог ти дава втори шанс".
Качихме се в стаята му.
Съквартирантът му вече беше заминал.
Вратата се затвори
и внезапно...
...разговорът за вечерята приключи.
Реваншът предстои!
И то как!
Пламва жестока страст.
Разкъсваме си дрехите взаимно.
Не си говорим.
И този път...
...няма проблем.
Нито първия път, нито втория път.
Спри.
Той ми казва: "Честит рожден ден на патерици, Елизабет".
Искаш ли да чуеш невероятния край на тази мръснишка история?
Не го видях повече.
Случи се през ноември - преди повече от четири месеца.
Бях убедена, че ще се обади. Дори само за да правим секс отново.
Не, не се обади.
Мислех, че ще ми пише.
Не.
Накрая аз му звъннах.
Побърза да ми затвори.
Затова му писах.
Напечатано писмо от четири страници. - Не.
Не последва отговор.
Казвам си, че е било като сън по време на треска.
И може би треската е отминала.
Звучи разумно.
Но знаеш ли какво?
Ако сега ми се обади, на мига
ще зарежа всичко в живота си и...
...ще шофирам три часа, даже 30 часа, за да прекарам още една нощ с него.
Какво ми става, Лари?
Защо ще шофираш 30 часа, за да видиш човек, който се е отнесъл така с теб?
Защото съм влюбена в него?
Наистина ли?
Това е нелогично, маниакално, жалко.
И не ми се случва за първи път.
Постоянно ми се случва.
Сякаш не умея да преценявам хората.
Написах една песен преди години,
наречена "Сърцето е по-бързо от окото".
Песента не е върхът, но заглавието е добро.
И е вярно според мен.
Главата няма нищо общо с лудостта на любовта.
И...
...това няма никаква връзка със стойността на човека.
Инвестираме сърцата си в нищожни акции.
И знаем, че са нищожни.
Но се вкопчваме в тях като деца, които стискат плюшените си мечета.
Елизабет?
Бъди откровена.
Какво изпитваш към мен?
Какво искаш да кажеш?
Искам да кажа,
че в къщата при езерото с падането на нощта
двамата си говорихме дълго
и аз докоснах рамото ти...
Обичаше ли ме поне мъничко онази нощ?
Знаеш, че те обичам, Лари.
Наистина ли?
Но не по този начин.
Каза, че ще шофираш 30 часа, за да видиш Купър.
Колко часа би шофирала, за да видиш мен?
Ръцете ми треперят.
Изпитвам нещо по-мъдро и по-дълбоко към теб.
Уважение. - Благодаря ти.
Благодарност за великодушието и безкористността, която ми показа.
Никой не е проявявал по-силен интерес към живота ми.
Не заслужавам твоето приятелство. Много съм ти благодарна.
Ще ти бъда вечно благодарна.
И аз ти благодаря, че ме върна към живота.
Стига.
Лари, отвън има хора.
Една секунда!
Може ли да те попитам нещо?
Нещо, което вероятно е твърде лично?
Твърде личното е единственото, което ме интересува.
Майка ми...
Работи за гилдията, познава всички.
Видя, че прекарваме време заедно миналото лято...
Знам накъде отива разговорът.
Тя ми каза... Не знам как да го кажа.
Просто го кажи.
Добре.
Повтори ми няколко пъти:
"Елизабет, освен че е два пъти по-възрастен от теб,
не мисля, че основният му интерес са жените".
Ти какво каза?
Казах: "Виж, майко, знам каквото знам.
Знам какво изпитваме".
И какво изпитваме?
"Ирационално обожание?"
И какво, ако може да попитам, майка ти си мисли, че знае за основния ми интерес?
Съжалявам, не биваше да казвам нищо.
Моля те, прости ми.
За всички наши майки. Нека запазят милостиво мълчание.
Извинявам се. Беше глупаво да питам.
Знам какво знам и какво изпитвам.
Ето какво да кажеш на майка си,
докато седи край огъня
и замислено брои хонорара си за "Оклахома!".
Кажи й, че Лари Харт е опиянен от красотата.
И сложи думата "опиянен" в курсив.
Опиянява се от красотата, където и да я открие.
В мъже, в жени, в миризмата на магазините за пури,
в невъзможната красота на 20-годишна поетеса
с бледозелени очи и две мънички лунички на лявата буза.
Добре ли си?
Моето цигарено сърце...
Лари, Дик Роджърс търси палтото си.
Идвам.
Ще ме представиш ли?
Благодаря, Рене.
Чудесно, много ти благодаря.
Дик, искам да те запозная с моето протеже - Елизабет Уийланд.
С твоето протеже?
Здравейте. - Здравейте.
Е, имате си чудесен модел за подражание,
ако можете да стоите далеч от бърбъна.
Тя се интересува от писане, декори и костюми.
Наистина ли?
Г-н Роджърс, мюзикълът тази вечер
беше великолепен.
Благодаря.
Не съм гледала по-съвършен мюзикъл.
Това е прекрасен комплимент.
Майка ви е от гилдията, нали?
Да, Тереза Уийланд. - Да, Тереза.
Значи сте гледали много спектакли. - Твърде много.
Да.
Разбирам ви.
Но тазвечерният бе какъвто трябва да е един мюзикъл.
Повдигащ духа, остроумен, вълшебен.
Лари, това е най-проницателната млада жена, с която си ме запознавал.
Имам добър учител.
Какво пишете?
На този етап основно поезия.
Много е силна.
Създавате и декори значи?
Уча се. - Ясно.
Бих искал да прочета някои ваши стихотворения.
Да видя скиците ви. Това е личният ми номер.
Поласкана съм.
Не видях Дороти. Тук ли е съпругата ти?
Не, отиде в апартамента. Ще се съберем там,
за да видим късните отзиви.
Ще се радвам да се присъедините към нас, Елизабет.
Ще е освежаващо да има човек от по-младото поколение.
И може би ще ми обясните
защо младите момичета са луди по Синатра.
Аз не съм луда по Синатра.
Не, тя лудее под Синатра.
Стига, Лари!
Лари, разбира се, и ти си добре дошъл.
Ще се опитам да дойда, но организирам малко соаре у дома.
С квартета "Голдън Гейт"...
Е, не мога да се конкурирам с Лари по тази линия.
С удоволствие ще се отбия. - Наистина ли?
Дик, идваш ли?
Да.
Имате ли си превоз?
Ще я доведа с такси по-късно.
Елате с нас сега, ако искате.
С удоволствие. - Чудесно.
Само да уведомя майка си.
Отговорната дъщеря.
Тя е... Прекрасна е, нали?
Наистина е впечатляваща.
Вие двамата...
Не. Да, влюбен съм в нея,
но всички са влюбени в нея.
Но не по този начин.
Ясно.
Ще се видим ли по-късно?
Задължително.
Благодаря ти за всичко.
Г-н Роджърс.
Г-це Уийланд.
Благодаря.
Ще се видим по-късно, нали?
"С песен в сърцето си гледам твоето очарователно лице!"
Срещал ли си човек, при което мигновено разбираш,
че животът и на двама ви ще се промени безвъзвратно?
Точно както подозирах. Ти си сантиментален.
Кога свършваш работа?
Трябва да заключа бара.
Ами ти, Нъкълс? Приключи, нали?
Още не.
Защото организирам голямо парти у дома тази вечер.
Забравих да й дам подаръците.
Имам проблем с ръкавите напоследък.
Имам артрит на това рамо.
Ще започна да нося плащ.
Сериозно, собственоръчно ще го върна на мода.
На премиерите ще ме виждаш с цилиндър
и с плащ, пърхащ сред мъглата с бастун със сребърен връх.
Ще дойдете довечера, нали?
Тя ще бъде там. Казвам ви.
Ще дойде късно.
И чуйте това, защото е най-важната част.
По някое време, може би към 5:00 сутринта,
след като малко е прекалила с виното,
ще се обърне към мен и ще каже:
"Лари, какво четеш?
Лари, кога е рожденият ти ден?".
За първи път в живота си
ще прояви интерес към мен.
Трябва да се случи все някога, нали?
Всички други мъже са я разочаровали.
Но аз никога няма да го направя.
Маниер в стил Лари в нощта.
Нъкълс, малко музика на изпроводяк.
Синя луна,
видя ме да стоя сам...
Умник.
...без мечта в главата си,
без любов в сърцето си...
Много по-добре е от "Каруца с покрив".
Лари, идваш ли с нас у Дик?
Не, вървете, ще дойда по-късно.
Знаеше за какво съм там.
Чу ме да се моля за
човек, когото бих могъл да обикна...
Не е зле. Тройни женски рими, и то смислени.
И тогава внезапно ти се появи пред мен.
Единствената, която ще държа в обятията си.
И чух някой да прошепва:
"Моля те, обожавай ме".
И когато вдигнах поглед, луната беше станала златиста.
Синя луна...
Лари, мисля, че това е началото на едно красиво приятелство.
"Не е ли романтично?"
Не бих казал.
Не трябваше да се казва "Синя луна".
Нарекох я "Лошотията във всеки човек".
Написахме я за филма "Манхатънска мелодрама".
Джак Робинс, предишният Рабиновиц, от Ем Джи Ем кастрираха името му,
чу песента и ни повика в офиса си.
Снижи сандвича си и каза: "Дик, много харесвам мелодията.
Силна е като всяка, която си писал.
Но, Лари, думите са твърде префърцунени!
За мен не са твърде префърцунени. Знам колко сте гениални.
Но трябва да пишеш за глупаците в тъмното.
Никой няма да пее тази песен".
Аз попитах: "Какво й е?".
Той отвърна: "Дори не мога да запомня шибаното заглавие!
Момчета, дайте ми нещо, което мога да промотирам".
Попитах го: "Как искаш да я нарека?".
"Синя луна"?
Жестоко, най-големият хит, който сме писали.
Роджърс и Хамърстайн стават най-успешният
екип текстописци в историята на американския музикален театър.
Лоренц Харт наистина пише пет нови песни за възраждането
на "Янки от Кънектикът", преди да бъде намерен парализиран
в пиянски ступор под дъжда на тротоар близо до Осмо авеню.
Издъхва четири дни по-късно в болницата при спиране на тока заради бомбардировка.
Вдъхновен от писмата на Лоренц Харт и Елизабет Уийланд
СИНЯ ЛУНА
Превод на субтитрите: Теодора Цонева