Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
"Han var vågen, dynamisk og sjov at omgås."
"Han var den sørgeligste mand nogensinde." -Mabel Mercer
Jeg telegraferede og ringede
Jeg sendte også luftpost
Ja, det ved jeg.
Svaret var farvel Der skulle endda betales porto
Jeg forelskede mig kun én gang
Og så skulle det være i dig
Tredobbelt rim.
Alt sker med mig
Pis.
Ja.
WQXR noterer en af Amerikas førende sangskriveres bortgangen,
Lorenz Hart, der døde i aftes på Doctors Hospital på Manhattan
af komplikationer efter lungebetændelse.
Hr. Hart var 48 år gammel.
I over 20 år kombinerede Hart og hans partner, Richard Rodgers,
Rogers skrev musikken, Hart teksten,
deres respektive genier og skabte en række musikalske hits.
De omtales ofte som Amerikas Gilbert og Sullivan,
og Rodgers og Hart vil blive husket for sange som:
"My Funny Valentine", "The Lady Is A Tramp",
"Where or When", "With A Song In My Heart, Isn't It Romantic?"
"My Heart Stood Still, Bewitched",
"I Didn't Know What Time It Was", "Manhattan"
og "Blue Moon".
Syv måneder tidligere 31. marts 1943
Okla-Okla-Okla-Okla-Okla
Vi ved, vi tilhører landet
Her kommer "storslået".
Og det land, vi tilhører, er storslået Og når vi siger
Så siger vi blot: "Du klarer dig fint, Oklahoma!"
Jeg trænger til en drink.
-Larry. -Vi ses senere, mor.
L-A-H-O-M-A
Oklahoma!
Ja!
LUKKET
Okay. For sidste gang, læg brevene på bordet.
"Hvis Laszlo og sagen betyder så meget for dig,
lader du intet stoppe dig."
Okay, jeg gør det nemt for dig.
"Skyd mig bare. Du ville gøre mig en tjeneste."
Bare husk, jeg sigter på din pik.
Mit mindst sårbare sted.
Jøsses! Hvor mange gange har vi set den film?
Den værste replik i Casablanca?
"En præcedens bliver brudt."
"En præcedens bliver brudt"? Hvordan kan man bryde en præcedens?
Taler de overhovedet engelsk i Hollywood?
Men man kan da kun elske Claude Rains.
Han løfter filmen.
-Ja da. -Ved du, hvorfor han er så god?
Han har hovedrollen, og han er lille,
hvilket beviser, at man kan være begge dele.
Og jeg elsker det.
Han siger til Ilsa:
"Mademoiselle, Rick er den slags mand, der, hvis jeg var en kvinde,
og jeg ikke var der, ville blive forelsket i."
Tænk over det. Hvem ender han sammen med i til sidst?
Hvem slentrer væk sammen, arm i arm ud i tågen?
Så Rick og kaptajn Renault...
Hvad tror du, der foregår
ved Free French-garnisonen i Brazzaville?
Det er en scene, de ikke kan vise.
Okay. Bedste replik i Casablanca?
"Så højt har ingen elsket mig."
Er det ikke storslået?
Seks ord. "Så højt har ingen elsket mig."
Og hvem er i øvrigt blevet elsket nok? Eller halvt nok?
Giver du mig et glas?
Du forbød mig...
Jeg kigger bare på det.
Jeg vil føle den ravfarvede vægt i hånden.
-Du sagde... -Giv mig det nu bare.
Sagde jeg, hvad Elizabeth fortalte?
Det er pigen, jeg skal møde i aften.
-Mener du hende, som du... -Eddie.
-Hvad? -Lidt raffinement, tak.
Hendes mor kommer når som helst.
-Undskyld. -Seriøst.
Jeg elsker den pige. Og jeg siger dig, det er mere end sex.
-Hvad er mere end sex? -Jeg forstår det ikke.
Hun fortjener det ikke, men er det ikke altid sådan?
"Irrationel tilbedelse." Det er den sætning, hun fandt på.
Hun er også digter. Har jeg sagt det?
Og vil du give mig et skud danskvand?
Jeg drikker det ene og beundrer det andet.
Så den her pige...
Så du er faktisk...
...sammen med en 20-årig studine?
Det er mere kompliceret, end du kan forestille dig.
Lad flasken stå.
Det er et visuelt digt.
Du giver mig ingen detaljer.
Ved du, hvad mit hemmelige mål er resten af året?
-Hvad? -Jeg mener det.
Mit hemmelige mål er at holde op med at være så bange.
-Elizabeth Weiland. Til... -De er mine!
Jøsses! Får man ikke mere for fem dollars?
Ikke med levering.
Lorenz Hart?
Jeg har vist hørt det navn før.
Du har lige fortjent en dollar i drikkepenge, knægt.
En præcedens bliver brudt.
Hun gav mig den her. Sendte den hele vejen fra New Haven,
fordi jeg sagde, jeg ville have noget, hun havde rørt.
Jeg føler mig som en 17-årig igen,
men for første gang.
Jeg gik direkte fra barndom til afdanket.
-Eddie, giv knægten en drink. -Nej tak. Jeg arbejder.
Det er netop dér, man skal drikke.
Hvad hedder du? Sven, ikke?
-Troy. -Endnu bedre.
Sven, har du tid i aften?
Eddie, gider du give knægten et glas?
-Ja. -For jeg holder
en kæmpe fest derhjemme.
Alle i showbusiness kommer.
Jeg har booket Golden Gate-kvartetten. Jeg mener det.
Kom med, tag en ven med,
et dusin venner.
Du har aldrig set mage.
Jeg bor på The Ardsley. 91st ved parken.
Bare sig til receptionisten, at du skal til Lorenz Harts fest.
Du skal kunne kodeordet. Er du klar til kodeordet?
"Så meget har ingen elsket mig."
Langsomt!
Det er et smukt syn.
Drikker du ikke?
Efter en liter cognac Som en tusindfryd jeg vågner
Kender du den sang?
Nej.
Min sjove Valentine Søde, komiske Valentine...
Jeg hører ikke så tit radio.
Du kendte mit navn!
-Kender du ikke en Rodgers og Hart-sang? -Jeg kender...
-Jeg kan ikke... -Jeg tager Manhattan
The Bronx og Staten...
Vi var på forsiden af Time Magazine!
Mit billede hænger på væggen...
Eddie, hvor er mit billede?
De flytter dem rundt.
-Hvad... -Hvad med den her?
Blå måne
Den kender jeg!
Du så mig stå alene
Uden en drøm i mit hjerte
Uden min egen kærlighed
Den værste lortetekst, jeg nogensinde har skrevet!
-Har du skrevet den? -Det skulle ikke engang være titlen.
Den er god.
Giv mig drikkepengene tilbage.
Jeg vil have dig med til min fest, Sven!
Doktor Bender sagde til mig forleden,
efter jeg sagde, at jeg havde friet til Vivienne igen:
"Hun afviste mig igen."
Han sagde: "Larry, bestem dig nu.
Er du homoseksuel eller heteroseksuel?"
Jeg sagde: "Doktor, jeg er ambiseksuel."
"Hvad fanden betyder det?"
Jeg sagde: "At jeg kan gokke den af lige godt med begge hænder."
Larry, der er en dame til stede.
Kvinder kan også bruge begge hænder.
Men for at være forfatter skal man være omni-seksuel, ikke?
Man skal have hele verden inde i sig.
Mænd, kvinder, heste.
Hvordan kan du give hele verdens kor en stemme,
hvis hele verdens kor ikke allerede er i dig?
Eddie, hvad kalder du en utrættelig, skånselsløs homoseksuel?
"Ukusselig."
For den store, herlige fortid, hvor det hele betød så meget.
Bliv ved med at spille. Du er god.
-Tak. Jeg er en aspirerende komponist. -"Aspirerende"?
Det betyder, at du trækker vejret, ikke?
Giv mig dit navn, hvis jeg får brug for en ny partner.
Var du til premieren i aften?
Oklahoma!, og så med et udråbstegn.
Fakta. Enhver titel, der har behov for et udråbstegn,
skal du holde dig fra.
Hvad sagde du, du hed?
Morty Rifkin. Men jeg kalder mig Morty Rafferty.
Ingen kan gætte, du er jøde.
Tillykke med premieren OKLAHOMA!
Hvad syntes du om Oklahoma?
Hvad syntes jeg om Oklahoma?
Tja, Knuckles,
Knuckles O'Rifkin, for det vil jeg kalde dig,
jeg så den et par gange til forhåndsvisning i New Haven,
da den stadig hed Away We Go!, udråbstegn.
Og jeg var sikker på, at Dick ville ringe og sige:
"Larry, vi har store problemer.
Du skal gøre stykket sjovere. Vi har brug for nogle store komedienumre."
Og jeg var klar til at sige:
"Dick, i stedet for det majsopfedede Americana,
så lad os lave en parodi på det majsopfedede Americana!"
Jeg skrev allerede tekster i hovedet. Jeg kunne ikke stoppe.
Ringede han så?
Seriøst? Han havde travlt med at skrive flere hits.
Jeg sad på min plads i aften og så "Oklahomo, udråbstegn",
glitrende i alle de lyserøde lys
og alle cowboyhattene og snurrende lassoer,
og jeg var helt sikker på to ting.
Det var et 14-karats hit
og 14-karats lort.
En af mine venner så den til forhåndsvisning
og sagde, den var et af de bedste.
Stykket er falsk på alle mulige niveauer.
Og det er ikke jalousi, okay?
Jeg så den i aften, og jeg følte mit hjerte synke.
Og rundt om mig brølede folk. De brølede usle vittigheder.
Jeg havde lyst til at ruske dem og sige:
"Hvad griner I ad? Kræv mere!" Og...
Rodgers er et geni.
Det siger jeg uden et sekunds tøven.
Du er klaverspiller. Det ved du.
Ja, han er ret god.
Ret god?
Der findes ingen med hans rækkevidde, hans opfindsomhed,
fantastiske, maskuline melodier, der opbygger sig til brag.
Rodgers er en koldhjertet skiderik,
men han får melodier til at svæve,
og det er kendetegnene for stor kunst. At den svæver.
Jeg har en smuk fornemmelse
Det er øjeblikket. Kan du høre det?
Når din rygrad gløder,
og hele sangskrivningsapparatet pludselig bryder fri af tyngdekraften.
Der er måske fem mennesker på planeten, der formår det,
og den skiderik er ét af dem.
Og teksten af Oscar Hammerstein II.
Hvad kan jeg sige om Oscar?
Han vil komme spankulerende når som helst,
alle to en halv meter,
og Dick valgte bevidst en høj person denne gang,
det ved du.
Men hvad kan jeg sige om Oscar?
Han er så jordbunden,
og lad os indse det, de fleste af os er jordbundne.
Men der er øjeblikke, jeg sværger,
der er øjeblikke i mit arbejde,
hvor jeg har skabt noget større end mig.
Jeg er helt sikkert enig.
Tak. Teksten var større end musikken,
større end rollerne, der sang den,
og måske i et halvt sekund nærmede den sig noget udødeligt.
Undskyld min grænseløse selvagt, men det gjorde den,
og hvis ingen andre vil sige det, så gør jeg det.
Jeg har skrevet en håndfuld tekster, der vil snyde døden.
Sagt med en ægte galnings beskedenhed.
Så! Da Shakespeare skrev:
"Hverken marmor eller forgyldte monumenter
for prinser skal overleve dette mægtige rim,"
sagde folk så: "Gud, sikket ego"?
Nej, de sagde, han er et geni, og han ved, hans arbejde vil vare ved.
Er du Shakespeare nu?
Oklahoma! vinder sgu en Pulitzer. Det ved jeg.
Gymnasier vil opføre det herfra og til dommedag,
for den er så ufornærmende.
Men hvem vil have ufornærmende kunst?
Knuckles, hører du efter? Jeg prøver at besvare dit spørgsmål.
Er det derfor, Gud satte os i verden, for ikke at fornærme?
Problemet med Oklahoma! er dette,
og problemet var lige der i det originale stykke,
forpulede Green Grow the Lilacs.
Og Dick viste mig stykket først, okay?
Han bad mig bearbejde det, og jeg sagde nej,
og jeg er ligeglad med nostalgien,
men Oklahoma! udråbstegn,
er en nostalgisk længsel efter en verden, der aldrig har eksisteret,
og vil du virkelig skrive et stykke, hvor hovedpersonens navn er Curly?
Her er en idé til en sang.
"Hey, Moe! Hey, Larry! Jeg trådte i en kokasse!"
Er jeg bitter?
Vi skriver sammen i et kvart århundrede,
og det første stykke, han skriver med en anden,
bliver hans største hit. Er jeg bitter?
-Larry... -Ja, for satan.
Men jeg må fortælle dig om Elizabeth.
Jeg må rense mit hjerte.
Her kommer det. Den 20-årige...
Hun kommer snart.
Rodgers kommer i aften, ikke?
-Bare rolig, jeg præsenterer dig. -Det ville være rart.
Nogen skal lytte til mine sange.
Så lyt, og tag ved lære.
Jeg fortæller dig om Elizabeth.
Der er noget tiltalende...
...æterisk ved hendes ansigt.
Hvad fanden betyder det?
Jeg har købt en masse gaver til hende.
Har du købt noget til hende hos Klein?
Hun vil elske den.
Den er brugt. Hvad laver du?
LIVETS LÆNKER W.S. MAUGHAM
En autentisk førsteudgave. Du forstår ikke
pigens magi og mystik.
"Jeg har ventet på det her hele mit liv."
Det siger Somerset Maugham i den, husker du nok?
-Mig? -Ja.
"Der er altid en, der elsker, og en, der lader sig elske."
Det er sandheden, ikke?
Men man ved, den er gal,
når man søger livets mening
i en borg med ordet "lænker" i titlen.
LIVETS LÆNKER
Larry...
Hun er en pige. Ikke?
Jeg har altid troet, at dine interesser hældte mere til...
Mine interesser?
Skal du nu analysere mig?
Tak, dr. Bacardi.
Jeg mødte hende til prøverne til By Jupiter.
Hun er ikke skuespiller.
Hun er universitetsstuderende. Andet år.
Yale. Ikke den generelle gren. Det er fyrene.
Det er kunstskolen!
Boheme-gudinder i grå kåber,
der blander maling i morgenlys.
Og hun er kun 20.
Og hvad er du?
Ungdommelige 47!
Ved du, hvad jeg kalder hende?
"Min uerstattelige Elizabeth!" Kan du tro det?
Hvis jeg kunne skrive, hvad der er i mit hjerte,
ville jeg få publikum til at svæve.
Oklahoma! ville lukke i skam,
hvis det kunne høre otte takter fra mit hjerte.
Og efter otte barer i aften har jeg ingen takt.
Sådan!
Sidste sommer sad jeg vågen klokken 4.30.
Og i de forudgående fem timer...
Hvorfor fanden kigger du på dit ur?
-Larry, jeg arbejder. -Hvad fanden tror du, jeg laver?
Og jeg får ikke engang løn.
Flere blomster...
Eddie, en dram mere til Sven!
...til Richard Rodgers.
Jøsses, hvor meget kostede de?
Seksten dollars. Plus levering.
"Dick, jeg har en smuk følelse af, at alt vil gå godt.
Kærlig hilsen Dorothy."
Citerer hun Oscar?
Jeg skriver med hendes mand i 24 år,
og hun citerer Oscar?
91st ved parken, The Ardsley. Det bliver sent.
Okay. Tak igen, gutter.
Godaften.
Føj mig.
Lad mig genskabe Elizabeth for dig.
Stop! Har I knaldet eller ej?
Lidt raffinement, Eddie. Knuckles, må jeg tale med dig?
Ja da.
Knaldede du hende eller ej?
Elizabeth!
Larry!
Min uerstattelige Elizabeth!
Det er så godt at se dig.
-Kan du lide håret? -Jeg elsker det.
-Det er meget bedre end rødt. -Det synes jeg.
Det røde var også godt. Men det her er meget mere overjordisk.
Jeg skal gøre mig klar.
Nej, jeg har købt blomster til dig!
-Jeg er overvældet. -Den virkning har jeg.
-Jeg har så meget at fortælle dig. -Som hvad?
-Jeg har skrevet i min dagbog. -Bare jeg må læse den.
Nej, den store.
Og det er Richard Rodgers'?
Larry, min mor ville dø, hvis hun så det her.
-Med din tilladelse. -Tilladelse givet.
-Ham, jeg fortalte dig om? -Cooper?
-Det skete endelig. -Nej!
Ja.
På min fødselsdag. Aftenen på min 20-års fødselsdag.
Ret dramatisk. Du kunne skrive et stykke om det.
En musical. Han har rejst sig.
-Larry... -Det er en påskemusical!
Den er meget religiøs!
Lad mig uddybe. Det skete næsten.
Afklar med det samme!
-Du får historien senere. -Nej, jeg forlanger
at høre stenografiversionen nu.
Stenografiversionen? Okay.
Huden på hans ryg var fejlfri.
Jeg må løbe.
Du introducerer mig for Richard Rodgers, ikke?
Inden aftenen er slut
får du en stor håndfuld af ham.
Larry! Du er så vulgær!
En håndfuld af ham, det er sjovt.
Jeg skriver en hel musical om hende.
Den er inspireret af Frank Capras krigsfilm, Derfor kæmper vi.
Den her skal hedde
Derfor knepper vi.
Og den store ballade til sidst bliver
Huden på hans ryg var fejlfri.
Men når man er 20,
har man så andre aktiver end sin krop?
Du har ikke gjort noget, vel?
Kan I forestille jer, hvad Elizabeth ville skrive om min ryg?
"Huden på hans ryg
lignede et hvidt lagen, nogen havde kastet op på.
Hans pik lignede hornet på en retarderet enhjørning."
Bare en...
...så jeg kan bære at lykønske ham.
Larry.
For huden på hendes ryg, som alle andre dele af hende,
fejlfri.
Wow.
Hvordan kan så meget fornøjelse komprimeres til en så lille beholder?
Færdig. Absolut ikke mere. Enig?
Gud, hvor jeg savner Gershwin.
Jeg har nok set Porgy and Bess flere gange end nogen anden i byen
Bedste replik i Porgy:
"Da Gud skabte krøbling, var det for at gøre ham ensom."
Ser du nogensinde dit liv som et stykke,
og at 99 % af de medvirkende
ikke har replikker?
De er bare statister.
Og du er bare statist i deres stykke.
Dybt. Meget dybt.
-Jeg har da også tanker. -Virkelig?
Jeg troede, du var statist.
Gider nogen fjerne de her forpulede blomster?
Okay!
Du skal se hende, som jeg gjorde.
-Jeg har lige set hende. -Nej, første gang.
Hvis du ikke kan se det,
kan du ikke forstå, hvad hele aftenen handler om.
Jeg tror snart, I ikke har knaldet.
Jeg vil øve et trick på dig, før jeg gør det for hende.
Hun skal ikke se det som et trick.
Hun skal se det som et eksperiment for at bevise,
at vi har en oversanselig forbindelse.
Hun tror på alt det lort
og snakker om psykokinese i 20 minutter.
Jeg fatter ikke et ord af det.
Jeg sidder der og nikker og tænker:
"Er hendes bh virkelig druefarvet?"
Senere vil jeg lære jer mit eget kortspil.
-Pikslikkerens Rummy! -Larry, tal pænt.
Fornærmer ordet "pikslikker" dig?
Så undgår jeg det. Jeg giver dig mit ord
som pikslikker, men lad mig fortælle om første gang, jeg så hende.
Jeg hellere vil se korttricket.
Også mig.
Ved du, hvad det mest sexede på jorden er?
En halvt erigeret penis.
Jøsses, Larry. Det gider ingen høre om.
Jeg taler ikke til dig.
-Hvem så? -Mig.
Med nogen interessant. Men seriøst.
En halv erigeret penis er et løfte.
En fuldt erigeret penis er et udråbstegn.
Som forfatter fornærmer den mig. Den er for højlydt, den er for ung.
Historien er allerede forbi.
Men en halvt erigeret penis... Går den, eller kommer den?
Men kvinder appellerer til mig netop grundet deres fravær af penisser.
Også mig.
De bor i et langt mere interessant følelsesmæssigt landskab end os.
Et landskab, vi kun kan drømme om.
Men i aften handler ikke om landskaber.
Det er et portræt af Elizabeth og kun Elizabeth.
Nu begynder han igen.
Du så, at hun var smuk, ikke?
Hvis ikke klassisk smuk, hvad er så det rigtige ord...
Flotte patter.
Små, men meget indbydende.
Gid jeg kunne male hende.
Det virker som den mest intime måde at se på en person på.
Og den mindst sentimentale.
For præcist at genskabe hendes ansigt,
de to små fregner på venstre kind.
Du ser bekendt ud. Jeg har set dit billede et sted.
Er du forfatter?
Så vil du sætte pris på den her historie.
Fordi den omhandler det...
Uudsigelige?
Det er det perfekte ord.
Jøsses! Du er E.B. White! Du er "Andy" White!
Jeg kan ikke sige, hvor meget jeg nyder dine essays.
Intet har givet mig mere glæde.
-Jeg er forelsket i dit sprog. -Tak.
Og i din tegnsætning.
Du kan ikke flytte et komma, vel?
Du er jo musiker, White.
Du er musikeren.
Du, frem for alle mennesker, vil sætte pris på historien.
Denne pige, Elizabeth.
Jeg kan ikke optræde for hende. Ved du, hvad jeg mener?
Hun ville ikke være interesseret. Hun spørger aldrig om mig.
Aldrig. Og det er ikke så meget ligegyldighed,
men at vi begge to erkender,
at hun er mere interessant end mig.
Og det mener jeg oprigtigt.
Så I hendes hår?
Det bemærkede jeg først, da hun trådte ind i teatret i juli.
Det var, som om hun indåndede en anden luft end mig.
-Det lyder godt. -Jeg siger dig, White,
hun ville blive en fantastisk musical!
Og ikke en eneste majsplante i hele stykket!
Og bare så I ved det,
"Majsene er så høje som en elefants øje"
er den dummeste tekst i amerikansk sangskrivnings historie.
Ja, det giver god mening, og ja, det passer,
men billedet af en majsmark i Oklahoma
med en skide elefant i midten?
-Jeg kan godt lide elefanter. -Det kan alle.
Andy, du skal se det her.
Jeg lytter til hende tale,
men jeg kunne ikke gentage et eneste ord,
for jeg tænker bare:
"Vent, til du mærker varmen i hendes blik,
tankefuldt, sødt og klogt."
Jeg skrev om hende, da jeg skrev den tekst.
Tre perfekte ord, i perfekt rækkefølge.
Hvilken anden tekstforfatter kunne slippe af sted med "tankefuld"?
Hvilken sang var det?
Jeg siger bare, når jeg er god, er jeg god.
Bare lyden! Det er det, forfattere gør.
Vi bærer vores sårbarhed som en kappe, som hele verden kan bevidne.
Jeg kan lide ordet "kappe."
Fordi det er antikt ligesom os.
Vil du have en drink til?
Ja. Hvorfor ikke?
Jeg kan nævne tusind grunde til at lade være,
men de kan ikke måle sig.
Eddie, send flasken videre, og skål for huslægen!
En omgang til! Bare en lille...
Ved du, hvad jeg elskede ved det essay, du skrev om Florida?
Den replik.
"Havet besvarer alle spørgsmål og altid på samme måde... 'Allerede?'"
Jøsses.
At tage en lyd og forvandle den til hvad?
Et evigt suk.
Min lille gave.
For den poesi, der styrter ned over os fra tusind uventede kilder.
For din poesi.
Hun er 20, jeg er 47.
Lad os diskutere det som to fornuftige alkoholikere.
Det var i begyndelsen, og alt var præcis, som det virkede.
Jeg var hendes mentor, og jeg var vel
"teaterets gamle mand" i hendes øjne.
Jeg er ovre på Shubert og øver By Jupiter.
Stykket er til rotterne.
Og jeg har en diskussion med Johnny Green
om "Give My Regards to Broadway".
Jeg husker, at jeg som barn forelskede mig i den sang.
Tag og si' goddag på det gamle Broadway
Og sig, at jeg snart kommer forbi
Jeg vidste straks, selv som barn,
at det, der gav verset sin fart og uundgåelighed, var det indre rim.
Og ikke bare "sig" og "forbi", men også "tag" og "goddag."
Teksten burde lyde:
"Hils gamle Broadway, og fortæl dem, at jeg vil være der."
Men at ændre verbet til "sig"
gjorde hele forskellen.
Knuckles, kender du noget af Cohan?
Derovre! Derovre!
Giv besked, giv besked Derovre
Om at yankeerne kommer! Yankeeerne kommer!
De trom-trom-trommer over alt...
Vi er forbi Vi kommer forbi!
Og vi kommer ikke tilbage Før det er ovre derovre!
Ved du, hvad de sang i den store krig?
"Vi kommer ikke tilbage. Vi bliver begravet derovre!"
Og det blev de.
Det samlede antal døde i Den Store Krig, 37 millioner.
Jeg tror ikke, at adjektivet "stor" bør gå forud for ordet "krig".
Amen for det.
Hvad tænker Gud, når han ser ned på sin skabelse
og ser, at vi med de ædleste motiver
sendte 37 millioner mennesker i graven?
Det er derfor, det regner hele tiden. Gud græder.
Jeg er patriot. Det er jeg.
Du er soldat. Gud velsigne dig.
Men hvor mange vil dø denne gang?
Kan vi sætte et tal på det?
Jeg har orlov. Jeg tager mig af min mor.
Hun er mere skrækslagen end mig.
Hvornår rejser du?
Om to uger sender de mig tilbage til fjendeland.
Bradley Beach, New Jersey.
Jeg underviser i morse på Hotel Grossman.
Bradley Beach, hvor fjendtlige agenter vandrer på promenaden
forklædt som ældre jødiske kvinder i pels.
Jeg plejede at duske en pige fra Bradley Beach.
Nå?
Læste du om Guadalcanal i Life?
At før slaget
slog soldaterne smut med dollarmønter
i stedet for med sten,
fordi de vidste, de aldrig kom tilbage.
Jeg kunne ikke lade mig hverve. Mine øjne.
Hvorfor? Er de åbne?
Apropos folk, der ikke kommer tilbage,
skal du læse det her.
Det er fra By Jupiters program.
Højt!
"Rodgers og Hart,
forskellige som en gravhund og en dromedar.
Den ene kan lide opera og hjemmelivet, den anden natklubber og folk.
Den ene er gift og har to børn,
den anden er enlig og støtter bartendere."
Det var så lidt, Eddie.
"Den lille fyr, altså Larry, ryger cigarer,
store, sorte, små, brune, alle slags.
Mens Dick, det er Rodgers, ryger kun cigaretter.
Den ene går i seng omkring kl. 04.30, den anden forsvinder aldrig."
Perfekt verbum, ikke?
"Trods deres forskelle i fysik og temperament,
matcher deres intellekt hinanden som fod i hose.
Deres individuelle sange er godt over tusind."
Tusind sange?
"De er uenige, men skændes aldrig,
og i de 20 år, de har udøvet deres håndværk,
har de kun arbejdet med hinanden..."
Indtil nu.
Imponerende.
Jeg skrev det selv.
Og ikke en eneste omtale af "Blue Moon".
Jeg sendte Elizabeth nogle af mine noter. Intet svar. Jeg forstår det ikke.
Hun er en kælling.
Det vil der stå på min gravsten.
-"Hun er en kælling"? -"Lorenz Milton Hart.
"Han forstod det ikke."
Folk vil se stenen og sige: "Ved du hvad?
-Jeg forstod det heller ikke." -Heller ikke mig.
-Larr, jeg forstår det! -Hør.
Elizabeth og jeg havde en weekend. Det havde vi faktisk.
En passioneret, transcendent weekend i sidste sensommer,
før hun tog tilbage til Yale.
Det er det tætteste, jeg nogensinde har følt mig på ren uselviskhed.
Det var nuanceret, det var dybt.
Hvor dybt?
Hør nu, klovn. Jeg mødte hende,
og det første, jeg sagde til hende, var: "Undskyld mig,
men du har den bedste stil af alle i dette teater."
Gid jeg havde et billede af det øjeblik.
Gid jeg havde et billede af hvert øjeblik, jeg har tilbragt med hende.
Jeg har svært ved at gøre det rigtigt. Jeg prøver at finde ud af...
Andy, hjælp mig. Hvad er det rigtige ord?
Fortryllelse?
Og du ved, hvor svært det er.
Jeg kunne ikke tro, at det var mig, hun ville tale med.
Jeg så mig konstant omkring,
for hun må være interesseret i en anden.
Men nej! Hun sætter sig lige ved siden af mig,
så tæt som beskedenheden tillader.
Og mit hjerte hamrer faktisk løs.
Og det gør det aldrig, hverken for mænd eller kvinder.
Men hun har den her gule sommerkjole på,
og det er varmt i teatret.
Og hun taler til mig i timevis.
Et bart ben hænger over armlænet.
Og jeg ved, jeg lyder som et midaldrende fjols,
der er lun på en køn studine,
og det er jeg måske også.
Men ved I hvad?
Måske er det ikke dét, det er.
Nogle gange føler jeg... og grin nu ikke,
efter et helt liv med at kollidere blindt med fremmede,
har vi endelig fundet en ven.
Måske er det definitionen på fortryllelse.
En weekend fuld af lys!
Jeg må fortælle færdig, før hun kommer tilbage.
Hører du efter?
Ja, hendes ben hang over den der.
Det var, som om alle mine kærlighedstekster
var en verbal ektoplasma, der pludselig tog menneskelig form.
-Ekto-hvad? -Det er måske hendes mor.
Hun må ikke høre det her.
Hvad med mig?
Du er bare statist.
-Okay, men jeg får stadig løn, ikke? -Absolut.
Det er vigtigt for mig, at jeg får styr på det her.
Det var en kogende varm sommerweekend,
og jeg spurgte, med al den afslappethed, jeg kunne lyve mig til,
om hun ville undslippe byens varme
og tilbringe weekenden med mig ved Lake Dunmore i Vermont.
Og uden et øjebliks tøven sagde hun:
"Meget gerne, Larry."
Jeg siger dig, Andy, det er min type pige.
Undskyld, jeg vrøvler,
men hvordan beskriver man ellers nutiden
i at forelske sig?
Er det, hvad det er?
Måske. Jeg har ikke gjort noget galt, okay?
Jeg har ikke overtrådt Mann-loven end ikke for en midaldrende mand.
Hun fik et maleri af Lake Dunmore
af en gamling fra Vermont.
Jeg købte det, så hun måske kan huske det.
Jeg sejlede engang i kano deroppe.
Hej, Larry!
Og så?
Akt tre. Senere den dag
sidder hun i hyttens varme.
Der hænger en vimpel fra Fort Ticonderoga på væggen.
Hun har en blå herrearbejdsskjorte på med ærmerne rullet op.
Hun er pludselig helt til rådighed,
denne overdådighed af ungdom og forstand
og kraveben.
Jeg rørte ved hendes skulder,
og som en bladsmører engang skrev:
"Mit hjerte stod stille."
Hun tog min hånd og sagde: "Larry,
lad os gemme det til en anden dag."
Og alt, jeg kan sige, min ven,
er, at der er en reel mulighed for, at i aften er "en anden dag."
Gør lidt plads. De damer, smukt, smukt!
Rodgers!
Ja, smukt!
Okay.
Det sætter jeg pris på. Tak. Mange tak.
Jeg sætter pris på det. Tak.
Bravo!
Mange tak.
Nu er det tid til aftenens virkelige skuespil.
Eddie, fjern det der!
Hey.
Kneppede han hende så?
Måske i aften, tror han.
Larry, Larry, Larry.
Hvad tror du, hun ser i ham?
En rig og berømt fyr, der kan hjælpe hendes karriere.
Jeg tror, hun ved, at hun bliver beundret
af en af de store værdsættere af skønhed.
-Ved du, hvad jeg ellers tror? -Ja?
At hendes bh faktisk er druefarvet.
Rodgers. Mine herrer, lad os tage ét.
Smukt, stort smil!
-Smukt. -Dick!
Du godeste! Stykket vil køre i 20 år!
Det bliver større end Abie's Irish Rose!
-Vi får se. -Og mere ikke-jødisk, så det kan turnere.
Tak, fordi du kom.
-Oscar! -Larry.
Du bliver højere for hver gang.
Hvad kan jeg sige? Teksten er genial.
Poetisk, når den skal være poetisk, sjov, når den skal være sjov.
Ikke et rim er upassende, let for øret.
Jeg er bare et fjols, når lyset er lavt
Perfekt! Hørte I mine bifald?
Du var den mest højlydte i teateret!
Jeg elskede det mere end nogen anden i hele teateret!
-Lad mig give en drink. -Nej, tak.
Larry, har du to minutter? Giv os et øjeblik.
Undskyld os, Oscar.
Dwight Wiman og jeg overvejer at få A Connecticut Yankee tilbage.
Fantastisk!
Ja, jeg overvejer at spørge Vivienne Segal.
Mein Gott! Det vil køre længere end Oklahoma!
Jeg køber selv 50 pladser.
Jeg har en ny titel, Ohh, Camelot!
Vi holder os til A Connecticut Yankee.
Camelot udråbstegn?
Hold op. Jeg mener det.
Det gør jeg altid. Det er det, folk synes, er sjovt.
Så jeg tænkte, hvis du har lyst til at arbejde, så...
-Jeg er helt i top. -Tillykke.
Jeg vil ikke forstyrre... Vi elskede det bare.
-Ja så? -Det bliver et hit.
Tak. Det glæder mig.
-Gladys, ikke? Jo. -Jo!
Godt at se dig.
Ja, jeg tænkte, ikke bare en genopførelse,
men en helt ny bog.
Vi tænkte på fire eller fem nye numre.
Som jeg skriver?
Selvfølgelig. Vi skriver dem sammen.
Der er gået 16 år, siden vi lavede det stykke.
-Det skal opdateres, ikke? -1927! Vanderbilt!
Det kan være efterårets nye Rodgers og Hart.
-Nye numre, nye sange. -Nye referencer.
Vi satiriserer hele krigen.
Rationer, gummi- og nylonindsamlinger,
et nyt nummer til Vivienne.
-Dæmp satiren. -Flot.
-Godt at se dig. -Flot.
Det glæder mig. Tak.
Der kom et afbræk Og Cordell Hull sendte ordrer ned
Undskyld, piger, læg jeres perler fra jer Nu rationerer vi kærlighed
Hvordan blander vi de to?
Lige meget! Sjovt!
Fra New York Journal-American.
"Så fortryllende for øjet, som Richard Rodgers' musik er for øret."
-Okay. -Ja, godt.
Godt. God start.
Er du klar til det? Føler du dig rask?
Kunne du tage det alvorligt?
Jeg er på vandvognen, Dick. Jeg mener det.
Jeg har drukket ginger ale hele aftenen.
Bortset fra dette sekund, for i dette øjeblik skal vi fejre det.
Dette er den største musical i amerikansk teaterhistorie.
Nej. Jeg drikker ikke med dig, Larry.
Okay, okay.
Weegee! Få et billede af det her!
-Larry, jeg må... -Nej.
Rodgers og Hart, sammen igen!
Tættere på! Kom nu!
Jeg vil have ti kopier.
Godt. Skriv en check til mig.
Ja.
Tror du, du er klar til det?
Det er den bedste idé, jeg har hørt i 16 år.
På samme tid synes jeg, vi burde drømme om noget helt nyt.
Er du ikke enig?
En ny Rodgers og Hart, som ingen har set.
Noget stort!
Vi starter med genopførslen.
-Absolut. -Et skridt ad gangen...
-Ja, men... -...for jeg tror...
-Lyt nu. -...har en fremtid.
Hvem tror ikke det?
Men jeg vil være en af de komponister, der arbejder med
andre forfattere.
Som Arlen, Kern. Du elsker Kern.
Ja. Jeg ville være Kern.
Jeg vil være professionel, Larry.
Har jeg ikke altid været det?
Jeg vil arbejde på faste tider om morgenen, på mit kontor.
-Jeg vil overholde en tidsplan. -Ja. Det gør vi.
Jeg gider ikke lede efter dig.
-Jeg er lige her! -Du forstår det.
Jeg vil ikke ringe til din mor
klokken ni om morgenen,
så du måske er oppe kl. 12.
-Dick... -Ikke det, vi gjorde før.
Det er det hele.
Det er bare en forretning.
Måske burde jeg intet sige i dag,
-men jeg ville... -Jeg vil...
-Det var dit bedste hidtil. -Tak.
-Hvem er det? -Jeg vil skrive,
hvad vi begge elsker.
Ja, det vil jeg også.
Burns Mantle kaldte det
"Den mest gennemført og attraktive amerikanske musikalske komedie
siden Show Boat."
-Siden Show Boat? -Ja.
Nøj. Det er godt.
-Spektakulært. -Tak, godt at se dig.
Jeg skal forelske mig i stykket, Dick.
Jeg skal ville skrive det mere end noget andet
og være blandt publikum og ikke gå glip af et eneste ord.
Vi starter med A Connecticut Yankee,
-fire eller fem numre, og... -Okay, hør.
Her er, hvad jeg tænker. Marco Polos eventyr.
Dick! Vidunderligt stykke.
Mange tak. Rart at se dig.
Bare stort, større end Jumbo. Episk.
Et musikalsk cirkus med tre maneger.
Stykket varer fire timer med en middagspause!
Det er en stor komisk opera. Og scenesættet er verden!
Vi satiriserer alle.
Og du satiriserer dem musikalsk.
Vi bruger alle de nationale musikalske klichéer.
Det franske nummer, det italienske nummer,
når de kommer til Mørkets Hjerte,
synger kannibalerne Porgy and Bess.
Bess, du er min middag nu!
Gud fader, Larry.
Det her stykke får samme spændvidde som en roman.
Det bliver din største udfordring som komponist.
Og det, der ligger til grund for alt og lader publikum komme ind i historien,
er pigen.
Den æteriske pige, som Marco Polo har efterladt.
Hun er halvt så gammel som ham,
men det er første gang, han har følt den kærlighed i årevis, måske nogensinde.
Han sværger i den første scene.
Ligesom Benedick i Stort ståhej...
-Ja. -Han sværger, at han er forbi
kvinders rækkevidde. Han foragter kærlighed.
Vi laver satiriserende kærlighedssange.
Larry, jeg vil skrive stykker med en følelsesmæssig kerne...
-Flot musik, flot stykke! -Hvordan går det?
Tak. Du er en hård kritiker.
-Tak. -Tak.
Kan du huske, at vi fastslog, at han er imod kærlighed?
Så møder han pigen. Hun er en slags fri ånd,
skandinaviske træk med to fregner på venstre kind,
-det er absurd. -Lad være.
Hun lever socialt, psykologisk, seksuelt
i et andet univers, end han gør, men han er tryllebundet.
Han står der, lammet i lyset af hendes lyse grønne øjne.
Han er den største opdagelsesrejsende i verdenshistorien,
og intet af det betyder noget for ham, medmindre det får hende til at se ham.
Det er den følelsesmæssige kerne i historien.
-Okay. -Vi tager en legendarisk,
storslået mand
og lader ham bløde.
Hr. Rodgers, jeg hedder Robert Heffner. Jeg er borgmester i Oklahoma City.
Eve og jeg kom helt til New York
-for at se stykket. -Okay.
Velkommen. Vi taler lige færdig.
Han er der om to minutter. Lyder det godt?
Jeg kommer straks. Jeg håber, det var det værd.
-Det var det bestemt. -Godt at se dig. Tak.
Okay, så kom nu. Kom nu.
Og de ender sammen? Kom nu.
Det er det, publikum venter på at finde ud af!
Det er historiens drivkraft.
Okay, hør, Larry,
hvis du vil skrive det,
virkelig skrive det og omskrive det,
så kunne det fungere.
Men jeg vil ikke tigge dig om det. Okay?
For efter et kvarter
skal du ud og købe cigarer.
-Det driver mig... -Ja.
Det driver mig til vanvid.
-Jeg vil ikke mere. -Det har vi gjort i 24 år.
Tillykke, Dick!
Lige præcis, 24 år.
Det var på tide, Lauget fik et hit.
Ja, du har helt ret.
Jeg vil ikke skændes med dig, Larry.
-Hvem skændes? -Det ved jeg ikke.
Nu hvor der er krig,
gider publikum så se kannibaler synge Porgy and Bess?
Og hvad vil publikum se?
Cowboys, der hujer til ladegilde?
Ja, åbenbart.
Ja, det glemte jeg.
Oklahoma, udråbstegn, omhandler en nation i krig.
Jeg tror, alle soldater blandt publikum i aften
tænkte på vores kamp,
omend i et kort sekund.
Og hvad kæmper vi egentlig for?
Iltre tøser i gingham-kjoler, der ikke kan sige nej?
-Okay. -Dick, Dick.
Bare mellem dig og mig,
de karakterer er uigenkendelige som mennesker.
Mange genkendte dem. De genkendte kærligheden.
Han skal reddes.
De genkendte familie og stolthed over deres land.
Du begynder at lyde som Yankee Doodle Dandy.
Jeg tror, der er langt mere at genkende der
end i syngende kannibaler.
Men kannibaler er sjovere, indrøm det.
Dick, vil du komme og læse dem her?
-Ja, øjeblik. -Okay, okay.
Jeg ved præcis, hvad du mener.
Men hvad vil du virkelig skrive?
Hvad er dit drømmestykke?
-Mit drømmestykke? -Ja.
Oklahoma!
Jeg mener det næste.
Vi taler om rettighederne til Liliom.
-Molnár-stykket? -Ja.
-Det var plat i 1909. -Ja?
Vil du skrive en musical om en tivoli-gøgler,
der banker sin kæreste,
-dør, kommer tilbage... -Det fungerer.
Og til sidst kan de døde tage deres glorier af og sige:
"Skærsilden!"
Jeg gør det, hvis du tvinger mig.
-Men... -Jeg tvinger dig ikke.
Oscar gør det.
Hvad ved Oscar om Budapest ved århundredeskiftet?
Han vil amerikanisere det.
Han vil modernisere det.
Vi placerer det i Maine.
Maine? Med al respekt, at modernisere Molnár
-er dybt... -Du skal læse det her!
Er det Times?
Burton Rascoes World Telegram-anmeldelse.
-Det er skamros. -Godt.
-Vi får Times når som helst. -Okay.
Larry, jeg må gå. Times er på vej.
Okay, okay.
-Ønsk mig held og lykke. -Mazel tov!
Som man siger i Maine.
-Hej, Dick. Det var perfekt. -Tak.
Rart at se dig. Nød du det?
Hvad ved Dick Rodgers om Maine? Han fik en bar mitzva, for guds skyld!
Hvor længe vil de sælge det eventyr?
"Hav tro, hav håb, de døde vil rejse sig for at trøste os!"
Gu fanden vil de ej.
Giv mig et glas til, Eddie. Et rigtigt ét.
Vil du have et glas, Andy? Endelig.
Hvordan går det?
I et ægteskab siger man "i medgang og modgang".
I forhold til mit liv er jeg vist gået ind i "modgang."
Og det skete så stille, at jeg ikke indså det.
Har du haft det sådan?
Hver eneste dag.
Tak.
Nu og da tænker jeg, at end ikke Gud gider mig.
Jeg har fået mine hits,
jeg har elsket en lille, dyrebar gruppe mennesker.
Og nu er han kommet videre.
Jeg føler mig udtjent.
Det lyder da som noget godt.
Det betyder, at pikken er flad.
Og derfor kender jeg det ikke.
Skriv mig på listen.
Har du set, at fuglene er tilbage i Central Park?
Hvad arbejder du på for tiden?
Børnebog.
Jeg må have brændt mig selv ud med essays,
for det går skidt.
Hvad min skrivning angår,
er jeg også i "modgang".
Hvad handler den om?
Gid jeg vidste det.
Den rejse, alle tager?
På jagt efter det perfekte og uopnåelige?
Det flygtige!
Det er nok lidt for flyvsk en idé til en børnebog.
Jeg har en replik til dig.
"Han jagtede hende rundt i sengen hele natten, før han konkluderede,
at hun var flygtig."
Du mener ikke "fyrig"?
Den er bedre.
Hver morgen går jeg i parken
og befrier en mus, som jeg fanger i mit køkken.
-Nå? -Jeg har en lille glaskasse,
hvor den bliver fanget, men ikke dør.
Og hver morgen går jeg ud i mit køkken,
og der sidder han, i bunden af køleskabet.
Min lille brune mus spiser gladeligt den kiks, jeg efterlod til ham.
Og hver morgen bærer jeg ham ned til parken,
åbner kassen. Han springer tre meter og løber ned i krattet.
Og næste morgen, fanden tage mig,
er han tilbage i kassen!
Hvordan ved du, det er den samme?
Det ser sådan ud.
Han har det samme New York-look af dødsdømt håb.
Men hvordan når han op på 19. sal?
Han bestikker nok dørmanden.
Men i morges var han der ikke.
Kun kiksen, der lå i kassen.
Jeg savnede faktisk den lille fyr.
Jeg er begyndt at identificere mig med ham.
Har han et navn?
Jeg kalder ham Stuart.
Med "W" eller "U"?
Et "U". Ikke noget fornemt. Bare en almindelig middelklassemus.
Du må have mig undskyldt.
Al den fejring er gået mig i blæren.
"Agnes de Mille udfører små mirakler
og udtænker originale danse, der passer til historien og sangene.
Oklahoma! er frisk...
Jeg har en god én.
Hvad kalder man en træt homoseksuel?
Det ved jeg ikke.
Pis, nu har jeg glemt det.
Det er virkelig sjovt.
"Stykket kribler i rygraden og er overjordisk!"
HERRETOILET
Kan du huske Atkinsons anmeldelse af Pal Joey?
"Kedeligt og glædesløst.
Kan man hejse rent vand fra en beskidt brønd?"
Jeg græd. Så såret var jeg.
Jeg græd i Vivienne Segals arme.
Hun krammede mig og sagde:
"Historien vil bevise, at han tager fejl, kære."
Var det ikke det sødeste,
man kunne sige?
Og hun kalder mig faktisk "kære".
Wow.
Time skrev:
"For dem, der kan parkere deres moral i lobbyen,
forbløffer Pal Joey."
Hvad er det for en lorteros?
-Jeg taler om Pal Joey. -Javel.
Det så jeg ikke.
Wolcott Gibbs elskede stykket.
Han sagde, det var: "En sang- og danseproduktion
med levende, tredimensionelle figurer,
der taler og opfører sig som mennesker."
Der kan du bare se.
Du præsenterer mig for Rogers, ikke?
Urinering er blevet til et stykke i to akter
med en kort pause.
Jeg elsker Vivienne. Gud hjælpe mig.
Hendes medfølelse.
Sagde jeg, hun kalder mig "kære"?
Vi var på Starlight Roof.
Jeg vendte mig mod hende og sagde: "Vivienne, vil du gifte dig med mig?"
Det sagde jeg direkte.
Kan du forestille dig at turde sige det til en kvinde?
Jeg har aldrig turde drømme om det.
Ja. Det var et øjeblik.
Klokken var to, bandet spillede "I've Heard That Song Before".
Hun sagde: "Jeg elsker dig, skat,
"bare ikke på den måde."
"Ikke på den måde."
Fire små ord.
De små bogstaver, der betyder:
"Glem det, fjols."
"Tænk over det," sagde jeg.
Jeg tog hendes hånd i min, hendes neglelak var lysegrå...
Nu... kan jeg drikke.
Må jeg minde alle om, hvad Mike Todd sagde om Oklahoma! i New Haven:
"Ingen grin, ingen bryster, ikke en chance"?
Vi har en chance nu. Okay, læs det op.
Vidunderligt. Her er, hvad Nichols sagde i Times.
"Vidunderligt er det nærmeste adjektiv,
for denne udflugt fra Lauget
kombinerer en frisk og smittende munterhed, en charmerende manerer,
smukt skuespil, dans og sang
og musik af Richard Rodgers, der heller ikke gør skade,
da det er noget af hans bedste.
Hr. Rodgers' musik er aldrig uden ynde,
men sjældent er de så godt integrerede, som dette er i Oklahoma!
Han har skrevet valse, kærlighedssange, komiske sange og et titelnummer,
som den pågældende stat ville gøre klogt i at bruge
som sin hymne fremover.
"Oh, What a Beautiful Morning", og "People Will Say We're in Love"
er på vej mod utallige jukebokse over hele landet.
Og en klagesang ved navn 'Pore Jud', hvori fabelens helt
forsøger at overtale sin rival til at hænge sig,
er utrolig komisk.
"The Farmer and the Cowman" og "The Surrey with the Fringe on the Top"
fortjener også at blive nævnt, fordi de tydeligt nærmer sig perfektion."
Læs den del igen.
"...fordi de tydeligt nærmer sig perfektion."
Skriv det på plakaten!
"Tydeligt nærmer sig perfektion."
Fest ovenpå! Kage og champagne.
Oscar! Bravo, bravo.
Tillykke.
Må jeg tale med dig et øjeblik?
Kan vi tale senere?
Nej, bare et øjeblik. Jeg har noget vigtigt at sige.
Bare et øjeblik med det musikalske geni.
Jeg har bare noget, jeg vil sige.
Lige et øjeblik, Dick. Det er vigtigt.
Da jeg hørte om dig,
var du bare Morty Rodgers lillebror.
-Var du 17? -16.
-Ja, jeg var 23. -Godt arbejde.
Ja, du var den kloge, gamle mand.
Men da jeg hørte dig spille,
vidste jeg, du havde det i dig.
Jeg var ikke sikker på, at jeg havde det,
men jeg hørte noget den eftermiddag.
Originalitet, melodi, ynde...
Hold op, Larry. Hvad er der galt med dig?
Du har arbejdet hele livet for i aften, Dick.
Ingen har arbejdet hårdere. Og ingen fortjener det mere.
Tak, Larry. Tak.
Okay, det var det, jeg ville... Bare gå... Nyd din fest.
Se på mig.
Vi laver et helt nyt A Connecticut Yankee.
-Ja. -Vi skriver fire eller fem nye sange.
-Jeg har idéer. -Ikke?
Ja. Og hvis jeg får nogle sider skrevet til Marco Polo,
må jeg så sende dem?
Skal du spørge mig om det? Larry, jeg skylder dig mit liv.
Sommerrejser til Niagara Og andre steder
Forværre alle vores bekymringer...
Kan du huske, da den kom i radioen?
I dine forældres stue. Vores første hit.
Det var et af de mest forbløffende øjeblikke i mit liv, Larry.
-Jeg var 22. -Og jeg siger dig, jeg sværger,
vores bedste arbejde ligger stadig foran os.
Ja, det nye Connecticut Yankee!
Ja. Og større ting.
-Dick, kom herop. -Jeg kommer nu!
Marco Polo bliver et stykke om glæde,
men en hårdt fortjent glæde, en usentimental glæde.
-Er sentimentalitet forkert? -Det er for nemt.
Er Oklahoma! for let?
Er det for let, at fyren får pigen til sidst?
Du har lige elimineret alle succesfulde musikalske komedier,
der er skrevet.
Det er for let for mig.
Hørte du publikum i aften?
Ja.
1600 mennesker mente ikke, det var for let.
Siger du, at 1600 mennesker tager fejl?
Jeg siger bare...
...at du og jeg kan gøre lave noget meget mere følelsesmæssigt kompliceret.
Vi behøver ikke lefle for publikum...
-Lefler Oscar og jeg? -Det sagde jeg ikke.
-Lefler Irving Berlin? -Jeg elsker Berlin.
-Lefler White Christmas? -Ikke White Christmas, nej.
Okay.
Måske har publikum forandret sig.
De vil stadig grine.
De vil grine, men ikke på den måde.
-Hvilken måde? -Din måde.
De vil grine, men de vil også græde lidt.
De vil føle.
Du er min ældste ven.
Du er...
Du er unik.
Det lyder som min nekrolog.
-Jeg siger det bare. -Jeg er lige her og lige nu.
-Klar til at arbejde. -Ja?
Er du villig til at tage tilbage til lægen?
Det har jeg ikke brug for,
og jeg har heller ikke brug for en psykiater.
-Mange tak. -Vi prøvede bare at hjælpe.
Hvem er "vi"? Du og Oscar? Hjælpe mig?
Tror du, Oscar var involveret?
Oklahoma! bliver det største hit i din karriere.
-Det ved du ikke. -Du fik den skid til Kron
til at styre mine penge. Nu kan jeg ikke...
Fordi din bror insisterede, Larry.
Teddy tryglede mig...
Måske skulle du og Teddy skrive teksten.
Jeg skrev teksten.
Hvad skal det betyde?
"By Jupiter"? Har du belejligt nok fortrængt det?
Fortrængt hvad?
At Logan og jeg tiggede dig om ekstra omkvæd, ekstra vers,
og du var så fuld, at du ikke dukkede op.
Så ja, jeg måtte skrive teksten.
-Du skrev ikke et skide ord... -Hvordan ved du det?
-...af det. -Hvordan ved du det?
Du var der ikke til...
Ved du hvad?
Jeg vil ikke skændes i aften,
-tak. -Det vil jeg.
Men det vil jeg ikke.
Jeg er ked af det.
Jeg er ligeglad med, om nogen angriber mig.
Det betyder ikke noget for mig.
Men ingen skal angribe mit arbejde. Jeg har ikke andet.
Arbejdet er genialt. Det er ikke problemet.
Dit arbejde har været genialt, siden den dag jeg mødte dig.
Kan du stadig huske det?
Du stod der i dine tøfler og stribede badekåbe?
Ja, med skægstubbe klokken 11.
Det vil jeg huske til min dødsdag.
Okay.
-Jeg må ovenpå. -Ja.
-Hele truppen venter. -Selvfølgelig.
Fire eller fem sange, ikke?
Jeg har allerede idéer!
En stor komediesolo til Vivienne om,
hvordan hun har dræbt samtlige af sine tidligere ægtemænd.
Det kunne være sjovt.
Vi kan kalde det "For at holde kærligheden i live!"
Er du okay, Larry?
Hvad skete der med White?
-Han gik. -"Allerede?"
Der var så meget mere, jeg ville sige til ham.
Måske var han også statist.
En til?
Den sidste, Larry.
Kender du "Ineffectual Blues"?
Det er, fordi jeg ikke har skrevet den endnu.
De burde sætte mit billede på den flaske.
"Whiskyen, der gjorde Lorenz Hart uansættelig.
Køb krigsobligationer."
Jeg er begyndt at høre forkert.
Den anden aften lyttede jeg til en sanger, der talte
om "sit hjemlige hjerte."
Og jeg tænkte: "Sikken original metafor,
"'Mit hjemlige hjerte.'"
Så indså jeg, at hun sang "Mit hemmelige hjerte."
Jeg kan heller ikke huske noget længere.
Det burde være titlen på min selvbiografi:
"Stop mig, hvis jeg allerede har fortalt det."
Og vi trykker hele teksten to gange.
Nej, jeg mener det. Jeg har set hende gøre det før.
Så længe der ikke er dans senere på aftenen.
Du må hellere passe på...
Min uerstattelige Elizabeth!
Larry!
-Kan du lide den? -Den er...
Oscar Hammerstein sagde, jeg var en perle!
Han er god til ord.
George, det er Lorenz Hart.
Jeg er beæret over at møde dig.
Må jeg tale med Elizabeth alene i to minutter?
Og så er hun din.
Helt i orden,
så længe du lover mig din autograf, før jeg går.
George går sidste år på Yale.
Han studerer musik, men han vil være instruktør.
Instruktør. Hvad hedder du?
George Hill.
Her er mit råd til dig, kommende instruktør, George Hill.
Vil du have mit råd?
Det ville være en ære.
Vær forsigtig med kærlighedshistorier.
Tænk på venskabshistorier.
Det er der, de virkelig langvarige ting lever.
Tak. Det skal jeg huske.
Vi ses senere, George.
Min mor gav mig den her.
Jeg var virkelig rørt.
Mit tempererede kraveben.
Forsigtig. Min mor...
Okay.
Undskyld. Jeg ved, at din fødselsdag ikke er før den 19. november.
Jeg er skorpion.
Det har jeg aldrig været i tvivl om.
Fik du de noder, jeg sendte?
Jeg havde så travlt med eksamener, at jeg lagde dem væk, og...
Og så glemte jeg dem. Men nu har jeg tid. Det lover jeg dig.
Jeg får en ven
til at spille hver eneste sang.
Tag dig god tid.
Det er det vidunderlige ved kunst, ikke?
Den venter på dig.
Tak for alle de breve, du skrev til mig.
Jeg nød at læse dem.
Min bofælle kunne ikke tro, at jeg korresponderede med Lorenz Hart.
Jeg kan huske, at du drak rødvin i Vermont.
Malbec. Det er populært på Yale.
Man beder om den franske Malbec, og så lader man,
som om man ved, hvilken vingård den kommer fra.
Nævn ikke Vermont i min mors nærvær.
Hun ved intet om vores lille tur.
Gudskelov.
Hun ved ikke 90 % af, hvad der foregår i mit liv.
Jeg føler mig privilegeret, at jeg gør.
Eller at jeg gjorde det i august.
Jeg har meget mere at rapportere om siden da.
Fortæl mig om fyrene. Det er det, jeg er interesseret i.
Ærligt talt er jeg langt klogere end de fleste af dem.
Så jeg læner mig bare tilbage og ser dem prøve at imponere mig.
Det er ret underholdende.
Hvis jeg var studerende, ville jeg være bange for dig.
Denne intelligente, nådesløst observante,
groft usentimentale skønhed, der sidder der
og evaluerer mig fra et sted bag de grønne øjne
og annoterer al min kejtethed.
Gud, jeg ville være rædselsslagen.
Så skræmmende er jeg ikke.
Fortæl mig mere om Cooper.
Det er pinligt.
Jeg elsker, når du er flov,
du får en rød rødme, der skyller gennem dig,
og et sekund senere er den væk.
Den her kan vare betydeligt længere.
-Jeg vil gerne... -Elizabeth. Goddag, Larry.
Jeg håber ikke, jeg afbryder noget for tungt.
Tunge affærer må vente.
Hun er en perle, ikke?
Hold op, hr. Hammerstein.
Jeg forstyrrer dig kun et øjeblik.
Larry, jeg ville bare sige...
For det første ved jeg, at det må være en svær aften for dig.
Nej, jeg er professionel, Oscar. Vi er begge professionelle,
vi forstår vores branche.
Larry, kunne du virkelig lide stykket? Jeg tror ikke, jeg kan skrive komedie
halvt så godt som dig. De er ikke min styrke.
Jeg grinede røven ud af bukserne. Jeg måtte have den syet på igen.
Larry, vi er lige gamle, men du var altid læreren.
-Nej, Oscar. Jeg... -Nej, hele din karriere,
-du viste os vejen. -Jeg tvivler på...
Du befriede os alle.
Du fik amerikanske sange til at lyde som amerikansk tale.
Stop. Jeg kan ikke lide nekrologer, især min egen.
Oscar, i aften er din aften.
Et hit for dig og Dick er et hit for os alle.
Folk vil endelig se teater igen.
Rigtigt teater. Dick og jeg legede lige med et par ideer.
-Vidunderligt. -Ja, vi har en idé til en stor...
Marco Polo-stykke... stort... Et musikalsk cirkus.
Dick er begejstret.
Han sagde, I bearbejder Liliom.
Hvis vi kan luske rettighederne til os.
Det lyder spændende.
-Elizabeth sagde, hun er din protegé. -Stop.
"Hun er forårets lovede kys, der får den ensomme vinter til at virke lang."
Åh, hold op.
-Du skrev en god tekst. -Stykket gik ikke i tre måneder.
-Jeg så det to gange. -Du...
Ved du, hvad vi taler om, Stevie?
Very Warm for May. Produceret af Max Gordon.
Musik af Jerome Kern.
Alvin Theatre. 59 optrædener.
Det er min nabo. Han er et omvandrende leksikon om musicalteater.
Jeg er en slags omvandrende lungebetændelse for musicalteater.
-Rart at møde dig. -En fornøjelse.
Han vil skrive musicals en dag.
Hvem er din yndlingsforfatter?
Oscar.
Selvfølgelig. Og hvad synes du om mit arbejde?
Jeg kan lide det. Det er sjovt.
Tak.
Det kan være lidt sjusket.
Han er meget træt. Det har været en lang dag.
Kom, Stevie. Det er en lang tur tilbage til Doylestown.
-Vil du på toilettet? -Jeg er ikke træt.
Han spurgte, hvad jeg syntes om hans arbejde.
"Tunge affærer må bare vente"?
Jeg fortryder, at jeg ikke fik børn.
Cooper.
-Tænk, at jeg fortæller dig det. -Sig det.
Du må huske, at jeg har været håbløst forelsket i ham
i over et år.
Hold den her.
Renee, må jeg købe fem minutters privatliv, tak?
Alt for dig, Larry.
Tak.
Fortæl mig, hvordan han ser ud, jeg prøver at visualisere ham.
Apollon? Blå øjne, høj.
Så huden på hans ryg
-var fejlfri... -Stop.
Det er din fødselsdagsaften. Fortæl mig alt.
-En gruppe af mine venner tager... -Drenge, piger?
-Blandet. -Okay.
Larry, jeg læser på universitetet.
De tager mig med på Mory's, der teknisk set er forbudt for kvinder,
men de smugler os op ad bagtrappen som meget andet duftende smuglergods,
og selvfølgelig har en af pigerne sin date med.
Cooper?
Hvilket både knuser og opmuntrer mig.
Han er der. Tæt på mig.
Aftenen går på hæld,
tomme vinflasker fylder bordet.
Halvdelen af os er mindreårige,
men vi flirter så skamløst med tjeneren, at det ikke rager nogen.
-Og drikker jeres franske Malbec. -Præcis.
Jeg er en god elev.
Det er derfor, alle elsker dig, Larry. Du er den bedste lytter, jeg har mødt.
Det er, fordi jeg ikke er interesseret i mig selv.
Tilbage til din fortælling om udskejelser.
Tomme vinflasker, der fylder bordet...
Så det er sent.
-Og Marjorie... -Pigen, der kom med Cooper?
Hun er gået hjem for at læse.
Folk vakler ud en efter en.
Det er midnat.
Og jeg sidder lige ved siden af ham.
Tag dig god tid.
Der er intet andet sted på jorden, jeg hellere vil være
end at sidde her med dig.
Fik du mit brev? Jeg holder fest i aften.
Jeg tror, jeg må blive her og hjælpe min mor...
Den begynder først sent.
Du har masser af tid til at arbejde her.
Golden Gate-kvartetten kommer. Lov mig, du kommer.
Central Park West 320.
Du sagde, du ville være scenograf og kostumedesigner,
alle i New Yorks teaterverden kommer.
Okay, tilbage til Cooper.
Okay.
Vi forlader Mory's sammen.
Det er en perfekt novemberaften. En fingernegl af en måne.
Han har sin arm om mig. Vi er begge lidt fulde
og snubler ind og ud af hinandens arme.
Han har en rød og grøn flonelskjorte med ærmerne rullet op.
Ikke at du bemærkede det.
Han ser godt ud!
Og du?
Det er min fødselsdag.
-Jeg skal se godt ud. -Lækkert.
Så jeg læner mig mod den flonelskjorte,
og jeg siger dig,
jeg kan lugte mandigheden.
Jeg kan huske, jeg tænkte, at store lilla bogstaver burde have oplyst himlen...
-"Begær." -Okay.
Øjeblik.
Jeg skal finde noget isvand og hælde det i bukserne.
Du får brug for ekstra is.
Vi ender i kælderen i hans broderskab
i en smagløs, forfalden bar.
Gud ved, hvor meget fordærv, der har fundet sted dernede.
Og her kommer lidt mere.
Ja.
Jeg har holdt øje med ham i et år.
drømt om ham, og nu er det her.
På min fødselsdagsaften
kommer det eneste lys fra denne svage lille lampe
med heste og jockeyer på skærmen.
Larry, hvad skal en pige gøre?
Tillykke med fødselsdagen!
Han begynder at tage tøjet af.
Vil du virkelig høre det her?
Jeg er lettere interesseret.
Det er ydmygende.
For der skete ikke noget.
Ingenting?
Som dig og mig ved huset ved søen?
Nej.
Det var en bevidst beslutning, vi traf, ikke?
Baseret på hvad? Rationalitet? Så rationel, som du og jeg kan være.
Men det her...
Det var baseret på, at han ikke kunne få kondomet på.
Nej.
Han prøvede.
-Han prøvede igen. -Nej.
-Jeg prøvede. -Stop.
Det var de værste ti minutter i mit liv.
Det føltes som ti timer.
Undskyld.
Og ved du, hvad det værste var?
Han var der bare ikke.
Han mumlede, at det var vinen.
Det...
Kondomet var for småt, hvis du kan tro det.
Og i al den tid er det tydeligt for mig,
at han bare... ikke har nok...
Jeg ved ikke, hvad det rigtige ord er.
"Han-elsker-dig-ikke-nok" er det rigtige ord.
Den er der ingen vej udenom, vel?
Når pigen elsker fyren af hele sit hjerte,
og han bare ikke gengælder følelsen?
Ved du, hvordan det føles?
"Så højt har ingen elsket mig."
Jeg havde et års beundring med ned i den kælder,
studeret hans billede,
lært hans telefonnummer udenad.
Og der var han, en halvfuld tredjeårsstuderende,
der end ikke kunne foregive at elske mig...
Og... jeg ville ikke have noget imod, hvis der havde været...
...noget... lidenskab nedenunder.
Eller endda empati.
Der var intet.
Bare... lampen med hestene.
Du fortjener så meget bedre.
Ja.
Jeg spurgte min bofælle om det næste morgen,
du ved, pige til pige.
Hun sagde, at mænd af og til ikke kan præstere, fordi de er for nervøse.
Gid jeg kunne tro det, så jeg ville have det lidt bedre.
Men...
...han var ikke nervøs. Ikke det mindste.
Han havde lukkede øjne.
Som om han prøvede at drømme mig til nogen, han virkelig ville have.
Jeg følte mig dum.
Jeg følte mig nedværdiget.
Jeg var rasende på mig selv, fordi jeg kunne lade ham
få mig til at føle mig så værdiløs.
Vi prøvede et par kreative alternativer.
Nej.
Det blev grimmere og grimmere.
Til sidst sagde han: "Elizabeth, jeg skylder dig en anden aften."
Og det...
Det var min 20-års fødselsdag.
Ta-da.
Du milde.
Men det bliver værre.
Det kan jeg ikke bære.
Okay, det kan jeg godt.
Men sig det på en måde, der ikke gør mig flov over at være menneske.
Det bliver svært.
Omkring en uge senere
skulle alle hjem til thanksgiving.
Han ringer til mig. Vil jeg spise middag med ham?
Du kender mig. Ingen stolthed.
Jeg siger: "Ja," og tager over til hans broderskab igen,
der ligger under et enormt ginkgotræ.
Bladene er blevet gule,
træstammen er sort af regnen.
Jeg tænker, det er det smukkeste, jeg nogensinde har set.
Jeg husker, jeg sagde til mig selv:
"Gud giver dig en chance til."
Vi går op på hans værelse,
hans bofælle er allerede taget afsted.
Døren klikker lukket,
og pludselig...
...er der ikke mere diskussion om middag.
Den nye aften er oprandt!
I den grad.
Det hele kommer buldrende.
Vi river næsten hinandens tøj af.
Der er ingen samtale.
Og denne gang...
...er der ingen problemer.
Ikke første gang. Ikke anden gang.
Stop.
Han siger: "Forsinket tillykke med fødselsdagen, Elizabeth."
Og du vil høre den utrolige slutning på den beskidte lille historie?
Det var sidste gang, jeg så ham.
Det var november. For over fire måneder siden.
Jeg var helt sikker på, han ville ringe. Omend bare for at have sex igen, ikke?
Nej. Aldrig.
Jeg troede, han ville skrive.
Nej.
Så jeg ringer selvfølgelig til ham.
Han kunne ikke smide røret på hurtigt nok.
Så jeg skrev til ham.
-Fire sider, enkel linjeafstand. -Nej.
Intet svar.
Jeg siger til mig selv, at det var en feberdrøm.
Og måske er feberen endelig væk.
Og det hele lyder fornuftigt og rimeligt.
Men ved du hvad?
Hvis han ringede til mig lige nu, lige nu...
...ville jeg droppe alt i mit liv og...
...køre tre timer, 30 timer for at tilbringe en nat mere med ham.
Hvad er der galt med mig, Larry?
Hvorfor køre 30 timer for at se nogen, der behandlede dig sådan?
Fordi jeg er forelsket i ham?
Er du?
Det er ulogisk. En besættelse. Ynkeligt.
Og det er ikke første gang, det er sket for mig.
Det sker hele tiden for mig.
Jeg føler ikke, at jeg kan se folk tydeligt.
Jeg skrev en sang for mange år siden,
der hed "Hjertet er hurtigere end øjet".
Det er ikke en god sang, men det er en god titel.
Og det er sandt, tror jeg.
Hovedet har intet at gøre med kærlighedens vanvid.
Og...
Og det handler ikke om værdighed, vel?
Vi investerer vores hjerter i værdiløse aktier.
Og vi ved, de er værdiløse.
Men vi holder fast i dem som små børn, der holder fast i deres små bamser.
Elizabeth.
Fortæl mig sandheden.
Hvordan har du det med mig?
Hvad mener du?
Jeg mener,
ved huset ved søen, med lyset brændende fra vandet,
vi talte den halve nat,
og jeg rørte din skulder...
Elskede du mig faktisk lidt den aften?
Du ved, jeg elsker dig, Larry.
Gør du?
Bare... ikke på den måde.
Du sagde, du ville køre 30 timer for at se Cooper.
Hvor mange timer ville du køre for at se mig?
Mine hænder ryster.
Jeg føler noget klogere og dybere for dig.
-Respekt. -Tak.
Taknemmelighed for den gavmildhed og uselviskhed, du har vist mig.
Ingen har nogensinde været mere interesseret i mit liv end dig.
Jeg fortjener ikke et venskab som dit. Jeg er så taknemmelig for dig.
Jeg vil være taknemmelig for evigt.
Jeg er også taknemmelig for, at du genoplivede mig.
Stop.
Larry, der er folk herude.
Et øjeblik!
Må jeg spørge dig om noget?
Noget, der nok er for personligt til mig?
For personligt er det eneste, jeg er interesseret i.
Min mor...
Hun arbejder for Lauget, hun kender alle.
Så hun så os tilbringe tid sammen sidste sommer...
Jeg kan se, hvor det er på vej hen.
Hun sagde til mig... Jeg ved ikke, hvordan jeg skal sige det.
Bare sig det.
Okay.
Hun sagde til mig mere end én gang:
"Elizabeth, han er ikke kun dobbelt så gammel som dig,
"men jeg tror ikke, hans primære interesse er kvinder."
Hvad sagde du?
Jeg sagde: "Hør, mor, jeg ved, hvad jeg ved.
"Og jeg ved, hvad vi begge føler."
Hvad føler vi begge?
"Irrationel tilbedelse?"
Og hvad må jeg spørge om, tror din mor, hun ved om min primære interesse?
Undskyld. Jeg skulle ikke have sagt noget.
Tilgiv mig.
For alle vores mødre. Må de forblive nådigt tavse.
Jeg undskylder. Det var dumt af mig at have spurgt.
Og jeg ved, hvad jeg ved, og hvad jeg føler.
Her er, hvad du siger til din mor,
mens hun sidder ved ilden
og vemodigt tæller sine royalties fra Oklahoma!
Fortæl hende, at Larry Hart er fuld af skønhed.
Og skriv ordet "fuld" i kursiv.
Fuld af skønhed, hvor end han finder den.
I mænd, I kvinder, i duften i cigarbutikker,
i den umulige skønhed hos en 20-årig digter
med lysegrønne øjne og to små fregner på venstre kind.
Er du okay?
Det er... mit hjemlige hjerte.
Larry, Dick Rodgers leder efter sin frakke.
Jeg kommer.
Introducerer du mig?
Tak, Renee.
Vidunderligt, mange tak.
Dick, jeg vil gerne introducere dig for min protegé, Elizabeth Weiland.
Din protegé?
-Goddag. -Goddag.
Du har et godt forbillede her,
hvis du kan holde dig væk fra bourbonen.
Hun er interesseret i at skrive, scenografi og kostumer.
Okay, virkelig?
Hr. Rodgers, stykket i aften
var storslået.
Tak.
Så perfekt en musical, som jeg nogensinde har set.
Det er et dejligt kompliment.
Din mor er fra Lauget, ikke?
-Ja, Theresa Weiland. -Ja, Theresa, ja.
-Så du har set mange stykker. -For mange.
Ja.
Jeg ved, hvad du mener.
Men i aften var det, jeg altid havde håbet på.
Opløftende, intelligent, magisk.
Larry, det er den mest indsigtsfulde unge kvinde, du har introduceret mig for.
Jeg har haft en god lærer.
Hvad skriver du?
På dette tidspunkt er det mest poesi.
Det er meget stærkt.
Og du gør dig i scenografi?
-Jeg studerer. -Ja.
Jeg vil gerne læse nogle af dine digte.
Se dine skitser. Det er mit private nummer.
Jeg er smigret.
Jeg har ikke set Dorothy. Er din kone her?
Nej, hun er på vej hjem. Vi skal alle mødes der
for at se de sene anmeldelser, Larry.
Du må meget gerne tage med, Elizabeth.
Det ville være forfriskende med nogen fra den yngre generation.
Og måske kan du forklare mig, Elizabeth,
hvorfor de unge piger skriger over Sinatra.
Jeg skriger ikke over Sinatra.
Nej, hun skriger under Sinatra.
Okay, Larry!
Larry, selvfølgelig, du er velkommen.
Jeg vil prøve at nå det, jeg holder bare en lille fest hjemme hos mig.
Golden Gate-kvartetten...
Jeg kan ikke konkurrere med Larry i soirée-afdelingen.
-Jeg vil gerne komme forbi. -Vil du?
Dick, kommer du?
Jeps.
Har du et lift?
Jeg kan køre hende i en taxa senere.
Vi kører nu, hvis du vil med?
-Meget gerne. -Godt.
Lad mig lige informere min mor.
Den pligttro datter.
Hun er så skøn, ikke?
Hun er virkelig slående.
Er du og hun...
Nej. Jeg mener, jeg er forelsket i hende,
men alle er forelsket i hende.
Bare ikke på den måde.
Okay.
Så vi ses senere i aften?
Absolut.
Tak for alt.
Hr. Rodgers.
Frøken Weiland.
Tak.
Og vi ses senere, Larry, ikke?
"Med en sang i hjertet ser jeg dit bedårende ansigt!"
Har du nogensinde mødt nogen, hvor du øjeblikkeligt ved,
at jeres begges liv vil blive uigenkaldeligt forandret?
Præcis som jeg forventede. Du er sentimental.
Hvornår har du fyraften?
Jeg skal lukke.
Hvad med dig, Knuckles, du er færdig her, ikke?
Ikke endnu.
For jeg holder en kæmpe fest i aften.
Jeg glemte at give hende gaverne.
Jeg har haft svært ved ærmer for nylig.
Jeg har gigt i den her skulder.
Jeg må begynde at gå med kappe.
Jeg vil gøre kapper populære igen helt egenhændigt.
I vil se mig til premierer med høj hat
og en kappe, der flagrer gennem tågen med en sølvtstok.
I kommer i aften, ikke?
Hun kommer. Det gør hun.
Hun kommer sent.
Og hør her, for det er den bemærkelsesværdige del,
en gang sent, måske omkring klokken fem,
efter lidt for meget Malbec,
vender hun sig til mig og siger:
"Larry, hvad læser du?
"Larry, hvornår har du fødselsdag?"
For første gang i sit liv
vil hun være interesseret i mig.
Det må ske en dag, ikke?
Alle de andre fyre har skuffet hende.
Men det vil jeg aldrig.
Et lille strejf af Larry i natten.
Knuckles. Lidt rejsemusik.
Blå måne
Du så mig stå alene
Smart.
Uden en drøm i mit hjerte
Uden min egen kærlighed
Det er meget bedre end forpulede "The Surrey With the Fringe On Top".
Larry, kommer du med over til Dick?
Nej, gå du bare, jeg kommer senere.
Du vidste præcis, hvad jeg var der for
Du hørte mig sige en bøn for
En, jeg virkelig kunne brænde for
Ikke dårligt. Tredobbelt feminine rim, og de giver alle mening.
Og så dukkede du pludselig op foran mig
Den eneste, mine arme nogensinde vil holde
Og jeg hørte nogen hviske
Vær sød at forgude mig
Og da jeg kiggede Var månen blevet til guld
Blå måne
Larry, jeg tror, dette er begyndelsen på et smukt venskab.
"Er det ikke romantisk?"
Ikke rigtig, nej.
Den skulle ikke engang hedde "Blue Moon".
Jeg kaldte den "The Bad in Every Man".
Vi skrev den til en film, Manhattan Melodrama.
Jack Robbins, tidligere "Rabinowitz," han fik sit navn omskåret hos MGM,
han hører sangen og hidkalder os,
han sænker sin pastrami og siger: "Dick, jeg elsker melodien.
Lige så stærkt som alt dit andet arbejde.
Men Larry, teksten er for fisefornem!
Ikke for mig. Jeg ved, hvor geniale I er.
Men I skal skrive for fjolserne i mørket.
Ingen vil synge den sang."
Så jeg sagde: "Hvad fejler den?"
Han sagde: "Jeg kan sgu ikke engang huske titlen!
Drenge, giv mig noget, jeg kan promovere."
Så jeg siger: "Hvad skal jeg kalde den?"
"Blue Moon"?
Pointen er, at det er vores største hit.
Rodgers og Hammerstein blev det mest
succesfulde sangskriverhold i amerikansk musicalteaters historie.
Lorenz Hart bidrog faktisk med fem nye sange til genoplivningen
af A Connecticut Yankee, før han blev fundet lammet
i beruselse, siddende i regnen i rendestenen nær 8th Avenue.
Han døde fire dage senere på hospitalet under et strømsvigt.
Inspireret af Lorenz Hart & Elizabeth Weilands breve
Undertekst oversat af: Anders Langhoff