Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
"Hän oli tarkkaavainen, dynaaminen ja hauska." - Oscar Hammerstein II
"Hän oli surullisin tuntemani mies." - Mabel Mercer
Lähetin sähkeen ja soitin
Lähetin lentopostiakin
Niinpä.
Vastauksena hyvästit sain Postimaksunkin maksoin ain
Rakastuin kerran vain
Miksi juuri sinuun rakastuin?
Kolminkertainen riimi.
Kaikki tapahtuu minulle
Voi helvetti.
Niinpä niin.
Yksi Amerikan parhaista lauluntekijöistä, Lorenz Hart,
kuoli viime yönä sairaalassa Manhattanilla keuhkokuumeen -
aiheuttamiin komplikaatioihin.
Hra Hart oli 48-vuotias.
Yli 20 vuoden ajan Hart ja hänen kumppaninsa Richard Rodgers,
joka sävelsi kun Hart sanoitti,
yhdistivät nerokkuutensa luodakseen sarjan musikaalihittejä.
Heitä kutsuttiin Amerikan Gilbertiksi ja Sullivaniksi.
Rodgers ja Hart muistetaan kappaleista -
"My Funny Valentine", "The Lady Is A Tramp",
"Where or When", "With A Song In My Heart", "Isn't It Romantic",
"My Heart Stood Still", "Bewitched",
"I Didn't Know What Time It Was", "Manhattan" -
ja "Blue Moon".
7 Kuukautta Aiemmin 31. Maaliskuuta 1943
Okla-Okla-Okla-Okla-Okla
Tämä meidän maamme on verraton
"Suurenmoinen".
Ja maa tää suurenmoinen on Ja kun riemulla huudamme
Jee! Jippijaijee!
Sanomme vain "Pärjäät hienosti, Oklahoma!"
Tarvitsen drinkin.
Lorry. -Nähdään myöhemmin, äiti.
GRILLIRAVINTOLA SARDI'S
"Viimeisen kerran, laita kirjeet pöydälle."
"Jos Laszlo ja aate merkitsevät sinulle niin paljon,
mikään ei pysäytä sinua."
"Hyvä on, teen tästä helppoa."
"Anna mennä, ammu. Tekisit minulle palveluksen."
Muista, että osoitan aseella kulliasi.
Vähiten aroin kohtani.
Montako kertaa olemme nähneet senkin elokuvan?
Casablancan huonoin repliikki?
"Ennakkotapausta rikotaan."
"Ennakkotapausta rikotaan?" Miten ennakkotapausta voi rikkoa?
Puhutaanko Hollywoodissa edes englantia?
Claude Rains on silti mahtava.
Hän on koko elokuvan suola.
Toki. -Tiedätkö, miksi niin on?
Hän on yhdessä pääosista ja lyhyt mies,
mikä todistaa, että voi olla molempia.
Ja tämä on hieno.
Hän sanoi Ilsalle:
"Mademoiselle, hän on sellainen mies, että jos olisin nainen,
enkä itse olisi paikalla, rakastaisin häntä."
Mieti sitä. Kenen kanssa hän on elokuvan lopussa?
Ketkä kävelevät käsi kädessä sumuun?
Ettäkö Rick ja Renault...
Mitä uskot tapahtuneen -
Vapaan Ranskan varuskunnassa Brazzavillessä?
Sitä kohtausta ei voida näyttää.
Selvä. Casablancan paras repliikki?
"Minua ei rakastettu paljoakaan."
Eikö olekin mahtava?
Kuusi sanaa. "Minua ei rakastettu paljoakaan."
Ketä olisi koskaan rakastettu läheskään tarpeeksi?
Toisitko lasillisen?
Larry, kielsit...
Katson sitä vain.
Haluan vain tuntea juoman kädessäni.
Kielsit... -Anna nyt se juoma.
Kerroinko, mitä Elizabeth sanoi?
Tapaan hänet täällä tänään.
Häntäkö sinä... -Eddie.
Mitä? -Älä ole tahditon.
Hänen äitinsä tulee tänne pian.
Anteeksi. -Oikeasti.
Rakastan sitä tyttöä. Tämä on enemmän kuin seksiä.
Onko sellaista? -En ymmärrä sitä.
Hän ei ole sen arvoinen, mutta eikö se aina mene niin?
"Järjetöntä ihailua." Sen lauseen hän keksi.
Hänkin on runoilija. Kerroinko jo?
Antaisitko minulle vielä soodaveden?
Juon toisen juomista ja ihailen toista.
Tämä tyttö...
Aloitko tosiaan heilastella -
20-vuotiaan opiskelijatytön kanssa?
Se on monimutkaisempaa kuin osaat kuvitella.
Jätä pullo siihen.
Se on kuin visuaalinen runo.
Et kerro yksityiskohtia.
Tiedätkö, mikä salainen tavoitteeni on?
Mikä? -Olen tosissani.
Salainen tavoitteeni on lakata pelkäämästä.
Elizabeth Weiland? -Ne ovat minun!
Jessus! Siinäkö kaikki, mitä viidellä dollarilla saa?
Plus toimitus, kyllä.
Lorenz Hart?
Olen tainnut kuulla tuon nimen ennenkin.
Ansaitsit juuri dollarin tipin, poika.
Ennakkotapausta rikotaan.
Hei, tyttö antoi tämän minulle. Postitti sen New Havenista asti,
koska halusin jotain, mihin hän oli koskenut.
Ihan kuin olisin taas 17-vuotias,
mitä en ikinä ollut.
Siirryin suoraan lapsuudesta kulahtaneeksi.
Eddie, tuo pojalle lasillinen. -Ei kiitos, olen töissä.
Silloin sinun juuri pitäisi juoda.
Mikä nimesi on? Sven, olenko oikeassa?
Troy. -Vielä parempi.
Sven, oletko vapaa tänään?
Eddie, tuo pojalle nyt lasillinen.
Niin. -Järjestän -
valtavat juhlat kotonani.
Sinne tulee showbisneksen kerma.
Varasin Golden Gate -kvartetin. Olen tosissani.
Haluan, että tulet ja tuot kaverin.
Tai tusinan kavereita.
Et ole ennen nähnyt mitään vastaavaa.
Asun Ardsleyssa. 91. kadulla puiston luona.
Sano ovimiehelle tulevasi Lorenz Hartin juhliin.
Sinun pitää tietää salasana. Valmiina?
"Minua ei rakastettu paljoakaan."
Hitaasti!
Onpa kaunis näky.
Etkö sinä juo?
Yhden brandypullon jälkeen Olen hereillä kuin päivänkakkara
Tiedätkö laulun?
En.
Hassu ystäväin Suloinen, hauska ystäväin...
En kuuntele radiota kovin paljon.
Tunnistit nimeni!
Etkö tunne yhtään kappalettani? -Tunnen...
En muista... -Otan Manhattanin,
Bronxin ja Statenin...
Olimme Timen kannessa!
Kuvani on tuolla seinällä...
Eddie, missä kuvani on?
Niitä siirrellään.
Mitä... -Entä tämä?
Sininen kuu
Tämän minä tiedän!
Näit minun yksin seisovan
Vailla unelmaa
Ilman omaa rakastani vain
Surkein koskaan kirjoittamani sanoitus!
Kirjoititko sinä tuon? -Nimenkin piti olla toinen.
Pidän siitä laulusta.
Otan tippini takaisin.
Haluan sinut juhliini, Sven!
Tri Bender sanoi hauskasti,
kun kerroin kosineeni Vivienneä taas, ja -
tämä oli kieltäytynyt taas.
Hän sanoi: "Larry, päätä nyt jo.
Oletko homo- vai heteroseksuaali?"
Sanoin: "Olen ambiseksuaali."
"Mitä hittoa tuo tarkoittaa?"
"Että osaan vetää käteen yhtä hyvin kummallakin kädellä."
Larry! Täällä on naisia paikalla.
Naisetkin voivat käyttää molempia käsiä.
Ollakseen kirjoittaja täytyy olla kaikkiseksuaalinen.
Sisimmästä täytyy löytyä kaikki maan ja taivaan väliltä.
Miehet, naiset, hevoset.
Miten voi antaa äänen koko maailman kuorolle,
jos koko maailma ei ole jo omassa sisimmässä?
Eddie, miksi kutsutaan väsymätöntä ja itsepintaista homoseksuaalia?
"Peräänantamattomaksi".
Suurelle ja upealle menneisyydelle, kun kaikella oli niin paljon väliä.
Jatka soittamista. Olet hyvä.
Kiitos. Olen aloitteleva säveltäjä. -Vai aloitteleva?
Eli siis hengität.
Kirjoitan nimesi muistiin, jos kaipaan uutta paria.
Kävitkö ensi-illassa tänään?
Oklahoma! Vieläpä huutomerkin kera.
Fakta. Jos esityksen nimi kaipaa huutomerkkiä,
sitä kannattaa vältellä.
Mikä nimesi olikaan?
Morty Rifkin, mutta käytän nimeä Morty Rafferty.
Kukaan ei arvaisi, että olet juutalainen.
Onnittelut Ensi-illasta OKLAHOMA!
Piditkö Oklahomasta?
Että pidinkö Oklahomasta?
Kuulehan, Knuckles,
Knuckles O'Rifkin, sillä nimellä aion kutsua sinua.
Näin ennakkoesityksen pari kertaa New Havenissa,
kun sen työnimi oli vielä Täältä tullaan! Huutomerkki.
Olin varma, että Dick soittaisi:
"Larry, olemme pahassa pulassa.
Sinun pitää piristää esitystä. Tarvitsemme komedianumeroita."
Olin valmis sanomaan:
"Dick, sen sijaan, että kerromme maalaisjunteista,
tehdään parodia maalaisjunteista."
Kirjoitin jo sanoituksia päässäni. En voinut lopettaa.
Soittiko hän?
Mitä luulet? Hänellä oli kiire kirjoittaa hittejä.
Istuin tänään aitiossa ja katsoin esitystä "Oklahomo!, huutomerkki".
Lava kylpi vaaleanpunaisessa,
cowboy-hatuissa ja pyörivissä lassoissa.
Tiesin kaksi asiaa täysin varmasti.
Se oli 14 karaatin hitti -
ja 14 karaatin edestä täyttä paskaa.
Ystäväni näki sen ennakkonäytöksissä -
ja sanoi sen olleen loistava.
Esitys on vilpillinen kaikilla mahdollisilla tasoilla.
Eikä tämä ole kateutta.
Katsoin tänään sitä esitystä ja tunsin liki tuskaa rinnassani.
Ympärilläni ihmiset mylvivät naurusta huonoille vitseille.
Halusin ravistella yleisöä -
ja sanoa: "Mitä te nauratte? Vaatikaa enemmän." Ja...
Rodgers on nero.
Sanon sen epäröimättä lainkaan.
Pianistina sinäkin tiedät sen.
Hän on aika hyvä.
Aika hyvä?
Kellään muulla ei ole hänen skaalansa, kekseliäisyyttään -
ja mahtavia miehisiä melodioita, jotka kasvavat ja kasvavat.
Rodgers on kylmäsydäminen kusipää,
mutta saa melodian leijumaan,
ja leijuminen on suuren taiteen tunnusmerkki.
On upea tunne tää
Tuossa se hetki on. Kuulitteko?
Kun selkäranka hehkuu -
ja koko laulunkirjoitus vapautuu yhtäkkiä painovoimasta.
Ehkä viisi ihmistä tällä planeetalla pystyy siihen,
ja se kusipää on yksi heistä.
Ja sitten Oscar Hammerstein II:n sanoitus.
Mitä sanoisin Oscarista?
Hän astuu tänne hetkenä minä hyvänsä -
yli kaksimetrisenä.
Dick valitsi tarkoituksella jonkun pitkän.
Se on selvää.
Mitä sanoisin Oscarista?
Hän on niin maahan sidottu,
ja totta puhuen useimmat meistä ovat maahan sidottuja.
Mutta on hetkiä, vannon sen,
omissa töissäni on hetkiä,
jolloin tein jotain itseäni suurempaa.
Olen samaa mieltä.
Kiitos. Sanat olivat suurempia kuin musiikki -
ja niitä laulaneet hahmot.
He lähestyivät, vaikka vain hetken, jotain kuolematonta.
Anteeksi itserakkauteni, mutta niin asia on.
Ja jos kukaan muu ei sano sitä, niin minä sanon.
Olen kirjoittanut sanoja, jotka huijaavat kuolemaa.
Puhut vaatimattomasti kuin mielipuoli.
Hei! Kun Shakespeare kirjoitti:
"Ei marmori eikä kullatut muistomerkit -
elä tätä voimakasta riimiä kauemmin",
sanoivatko ihmiset: "Voi luoja, mikä ego"?
He sanoivat häntä neroksi, joka tietää, että hänen työnsä kestää aikaa.
Oletko Shakespeare?
Oklahoma voittaa Pulitzerin, hitto vie. Tiedän sen.
Lukiot esittävät sitä tuomiopäivään asti,
koska se on niin vaaraton.
Mutta kuka haluaa puolivillaista taidetta?
Knuckles, kuunteletko? Yritän vastata kysymykseesi.
Siksikö Jumala loi meidät? Mielistelemään ihmisiä?
Oklahoman ongelma on tämä.
Ongelma oli jo siinä alkuperäisessä hiton versiossa,
Green Grow the Lilacs.
Dick näytti näytelmän minulle ensin.
Hän pyysi sovittamaan sen, mutta kieltäydyin.
Minua ei haittaa nostalgisuus,
mutta Oklahoma!, huutomerkillä,
nostalgisoi maailmaa, jota ei koskaan ollut olemassa.
Ja kuka haluaa kirjoittaa näytelmän, jossa päähahmon nimi on Curly?
Tässäpä on idea lauluun.
"Hei, Moe ja Larry! Astuin lehmänpaskaan!"
Ai että olenko katkera?
Kirjoitimme yhdessä neljännesvuosisadan.
Ensimmäinen näytelmä, jonka hän teki jonkun muun kanssa,
tulee olemaan hänen suurin hittinsä. Olenko katkera?
Larry... -Totta hitossa.
Mutta minun on kerrottava sinulle Elizabethista.
Haluan purkaa sydäntäni.
No niin. Se 20-vuotias...
Hän tulee ihan kohta.
Tuleeko Rodgers tänä iltana?
Ei hätää, esittelen sinut. -Se olisi hienoa.
Haluan esittää kappaleitani.
Kuuntele ja opi.
Kerron sinulle Elizabethista.
Hänen kasvoissaan on jotain -
vetoavaa ja eteeristä.
Mitä hittoa tarkoitat?
Katso, ostin hänelle lahjoja.
Ostitko hänelle jotain Klein'silta?
Hän ihastuu tähän.
Tuohan on käytettyä roskaa.
ELÄMÄN KAHLE W.S. MAUGHAM
Aito ensipainos. Et tajua tytön -
taikaa ja mysteeriä.
"Olen odottanut tätä koko ikäni."
Somerset Maugham sanoo tuossa niin, muistatko?
Ai minäkö? -Niin.
"Aina on yksi, joka rakastaa, ja toinen, joka antaa rakastaa."
Se on totuus, eikö?
Aikamoista on toki -
etsiä elämän tarkoitusta -
kirjasta, jonka nimessä on sana "kahle".
Larry...
Hänhän on tyttö, eikö?
Luulin aina, että pidit enemmän...
Mistä?
Nytkö analysoit minua?
Kiitos, tohtori Bacardi.
Tapasin hänet By Jupiterin harjoituksissa.
Hän ei ole näyttelijä.
Hän on toisen vuoden opiskelija.
Yalessa, eikä millään peruslinjalla, se on pojille,
vaan taideakatemiassa!
Boheemit jumalattaret harmaissa takeissa -
sekoittamassa maalia aamun kajossa.
Hän on vasta 20-vuotias.
Ja sinä olet?
Nuorekas 47-vuotias!
Kirjeissäni kutsun häntä -
korvaamattomaksi Elizabethikseni. Voitko uskoa?
Jos voisin kirjoittaa sydämeni tunnot,
koko yleisö leijuisi ilmassa.
Oklahoma lopettaisi häpeissään,
jos se kuulisi kahdeksan tahtia sydämestäni.
Ja minä olen kuullut monta tahtia tänään.
Sillä lailla!
Viime kesänä olin hereillä puoli viideltä aamulla.
Viimeiset viisi tuntia olin...
Miksi hitossa vilkuilet kelloasi?
Larry, olen täällä töissä. -Mitä luulet minun tekevän?
Enkä saa edes palkkaa.
Lisää kukkia...
Tuo Svenille toinen drinkki!
...Richard Rodgersille.
Jessus, paljonko nuo maksoivat?
Kuusitoista dollaria plus toimitus.
"Dick, minulla on upea tunne, että kaikki sujuu hyvin.
Rakkaudella, Dorothy."
Lainaako hän Oscaria?
Kirjoitin hänen miehensä kanssa 24 vuotta,
ja hän siteeraa Oscaria?
Ardsleyssa, 91. kadulla puiston luona. Meillä menee myöhään.
Selvä. Kiitos vielä, kaverit.
Hyvää iltaa.
Suo minulle hetki aikaasi.
Anna minun kertoa lisää Elizabethista.
Anna jo olla. Panitko häntä vai et?
Älä ole tahditon, Eddie. Knuckles, voimmeko jutella?
Toki.
Panitko häntä vai et?
Elizabeth!
Larry!
Korvaamaton Elizabethini!
Mukava nähdä sinua.
Pidätkö hiuksista? -Todellakin.
Paljon parempi kuin punainen. -Minustakin.
Toki pidin punaisestakin. Mutta tämä on kuin toisesta maailmasta.
Valmistaudun juhliin.
Ei, ostin sinulle kukkia!
Olen hämmentynyt. -Minulla on sellainen vaikutus.
Minulla on paljon kerrottavaa. -Kuten mitä?
Kirjoitin taas päiväkirjaani. -Saanhan lukea sen.
Ei, tuo isompi.
Saiko Rodgers vain nämä?
Äitini kuolisi, jos näkisi tämän.
Luvallasi. -Lupa myönnetty.
Se tyyppi, josta kerroin... -Cooper?
Se tapahtui viimein. -Eikä!
Kyllä.
Syntymäpäivänäni. 20-vuotissyntymäpäivänäni.
Kovin dramaattista, kuin näytelmästäsi.
Musikaalista. Hän on noussut.
Larry... -Se on pääsiäismusikaali!
Se on hyvin uskonnollinen!
Selvennän, että se melkein tapahtui.
Selvennä lisää heti!
Kerron tarinan myöhemmin. -Ei, vaadin -
saada tietää pikaversion nyt.
Vai pikaversion? Selvä.
Hänen selkänsä iho oli virheetön.
Täytyy mennä.
Esittelethän minut Richard Rodgersille?
Yöhön mennessä -
sanot sille mololle käsipäivää.
Larry, olet niin hävytön!
Mololle käsipäivää, hauskaa.
Kirjoitan tytöstä kokonaisen musikaalin.
Inspiraationa Frank Capran sotaelokuvat Miksi taistelemme.
Tämän nimi on -
Miksi panemme.
Ja suuri balladi lopussa on -
"Hänen selkänsä iho oli virheetön".
Kun on 20-vuotias, mitä muuta -
hyödykettä voi kaupata kuin kehoaan?
Ette siis ole tehneet vielä mitään.
Ajattele, mitä Elizabeth kirjoittaisi, jos näkisi selkäni?
"Hänen selkänsä iho näytti -
valkoiselta lakanalta, jolle joku oli oksentanut.
Hänen kullinsa näytti vammaisen yksisarvisen sarvelta."
Vain yksi,
jotta pystyn onnittelemaan Rodgersia.
Larry.
Elizabethin selän iholle, joka on virheetön,
kuten kaikki hänessä.
Vau.
Miten näin paljon nautintoa voi tiivistyä näin pieneen astiaan?
Siinä se. Ei enempää. Sopiiko?
Luoja, kuinka kaipaan Gershwiniä.
Näin varmaan Porgyn ja Bessin useammin kuin kukaan muu tässä kaupungissa.
Porgyn paras repliikki:
"Kun Jumala loi ramman, hän halusi tehdä tämän yksinäiseksi."
Mietitkö ikinä, että elämä on näytelmä,
jossa suurimmalla osalla ihmisistä -
ei ole repliikkejä?
He ovat kuin statisteja.
Ja sinä olet vain statisti heidän näytelmässään.
Syvällistä. Hyvin syvällistä.
Minullakin on ajatuksia. -Niinkö?
Etkö olekaan statisti?
Veisikö joku nämä helvetin kukat baaristani?
Selvä!
Sinun on nähtävä hänet kuten minä.
Näin hänet juuri. -Ensimmäisellä kerralla.
Jos et näe sitä,
et ymmärrä, mistä tässä illassa on kyse.
Uskon jo, ettet pannut häntä.
Haluan harjoitella temppua kanssasi ennen kuin teen sen hänelle.
Enkä näytä sitä temppuna.
Näytän sen hänelle kokeena todistaakseni,
että välillämme on yliaistillinen yhteys.
Hän uskoo siihen hömpötykseen.
Puhuu 20 minuuttia psykokinesiasta.
En ymmärrä siitä sanaakaan.
Nyökkäilen ja mietin, onko hänellä -
purppuranpunaiset rintaliivit.
Myöhemmin opetan teille oman korttipelini.
Kullinlutkuttajan rommin! -Larry, varohan sanojasi.
Loukkaako "kullinlutkuttaja"?
En käytä sitä enää. Annan sanani -
kullinlutkuttajana, mutta kerron ensitapaamisestamme.
Näytä ennemmin korttitemppu.
Kannatetaan.
Tiedätkö, mikä on planeetan seksikkäin asia?
Penis puoliksi erektiossa.
Kukaan ei halua kuulla tätä.
En puhu sinulle.
Kenelle? -Itselleni.
Haluan puhua kiinnostavalle tyypille.
Penis puoliksi erektiossa on lupaus.
Täysin erektiossa oleva penis on huutomerkki.
Kirjoittajana se loukkaa minua. Liian äänekästä ja nuorta.
Tarina on jo ohi.
Mutta puoliksi erektiossa oleva penis, meneekö vai tuleeko se?
Mutta naiset vetoavat minuun juuri siksi, ettei heillä ole peniksiä.
Samat sanat.
He elävät paljon kiinnostavammassa emotionaalisessa maisemassa.
Maisemassa, josta me voimme vain unelmoida.
Mutta tänä iltana ei ole kyse maisemista.
Ilta on muotokuva Elizabethista ja vain Elizabethista.
Taas sitä mennään.
Näithän, että hän oli kaunis?
Ei ehkä klassisen kaunis, mutta sanotaan vaikka...
Kivat tissit.
Pienet, mutta hyvin kutsuvat.
Kunpa voisin maalata hänet.
Se on mielestäni intiimein tapa katsoa ihmistä.
Mutta vähiten tunteellinen.
Loisin tarkasti hänen kasvojensa tasot,
kaksi pientä pisamaa vasemmalla poskella.
Näytät tutulta. Olen nähnyt kuvasi jossain.
Oletko kirjailija?
Sitten arvostat tätä tarinaa.
Koska se koskee...
Sanoinkuvaamatonta?
Tuo on täydellinen sana.
Jestas, olet E.B. White! Olet "Andy" White!
Et uskokaan, miten nautin esseistäsi.
Mikään ei ole tuonut enempää iloa.
Rakastan kieltäsi. -Kiitos.
Ja välimerkkejäsikin,
älä siirrä pilkkuakaan.
Olet muusikko, White.
Sinä olet muusikko.
Ennen kaikkea sinä arvostat tätä tarinaa.
On eräs tyttö, Elizabeth.
En voi näyttää tätä hänelle. Ymmärrätkö?
Häntä ei kiinnostaisi. Hän ei koskaan kysele minusta.
Ei koskaan. Eikä kyse ole välinpitämättömyydestä,
vaan me molemmat tiedämme,
että hän on kiinnostavampi kuin minä.
Ja tarkoitan sitä aidosti.
Näittekö hänen hiuksensa?
Huomasin ne, kun hän saapui teatteriin viime heinäkuussa.
Kuin hän olisi hengittänyt eri ilmaa kuin minä.
Hyvin sanottu. -Usko pois, White,
hänestä tulisi hyvä musikaali!
Eikä yhtään maissinvartta koko showssa!
Ja ihan vain tiedoksi:
"Maissi on niin korkea, että se hipoo norsun polvea" -
on typerin sanoitus amerikkalaisen musiikin historiassa.
Toki se käy järkeen ja se rimmaa,
mutta mielikuva Oklahoman maissipellosta,
jonka keskellä seisoo norsu? Ei, hitto vie.
Pidän norsuista. -Me kaikki pidämme norsuista.
Andy, sinun on nähtävä tämä.
Kuuntelen tytön puhetta,
mutten osaisi toistaa siitä sanaakaan,
koska mietin vain:
"Odotahan, kun tunnet hänen katseensa lämmön,
joka on mietteliäs, suloinen ja viisas."
Kirjoitin hänestä, kun kirjoitin nuo sanat.
Kolme täydellistä sanaa täydellisessä järjestyksessä.
Kuka muu sanoittaja olisi saanut sanan "mietteliäs" lauluunsa?
Mikä laulu se oli?
Kun olen hyvä, olen todella hyvä.
Se kuulostaa oikealta, niin kirjoittaja toimii.
Pidämme haavoittuvuuttamme viittana, jonka koko maailma näkee.
Pidän sanasta "viitta".
Koska se on antiikkia kuten me.
Haluatko toisen drinkin?
Toki, miksipä ei?
Keksin tuhat syytä kieltäytyä,
mutta syitä myöntyä vielä enemmän.
Eddie, pullo kiertämään ja toiset lääkkeeksi!
Toinen kierros! Vähän vain...
Tiedätkö, mistä pidin Floridasta kertovassa esseessäsi?
Tästä kohdasta:
"Meri vastaa kaikkiin kysymyksiin ja aina samalla tavalla... 'Näinkö pian?'"
Jessus.
Valitsit äänen ja millaiseksi muutitkaan sen?
Ikuisuuden huokaukseksi.
Vaatimaton lahjani.
Runollisuudelle, joka sataa päällemme yllättävistä lähteistä.
Sinun runoudellesi.
Kuulehan, tyttö on 20, minä olen 47.
Puhutaan tästä kuin järkevät alkoholistit.
Alussa kaikki oli juuri sitä, miltä vaikutti.
Olin hänen mentorinsa, ja kai teatterin -
"viisas konkari" hänen silmissään.
Olin Shubertilla harjoittelemassa By Jupiteria.
Esitys oli kaaoksessa.
Puhuin "Give My Regards to Broadwayn" -
lyriikoista Johnny Greenille.
Muistan lapsena rakastuneeni siihen lauluun.
Terveiseni Broadwaylle nyt soikoon
Ja kerro sä, mä pian siellä oon
Tiesin jo lapsena,
että sisäinen riimi loi siihen nopeuden ja väistämättömyyden.
Kohdassa "sä, mä", mutta myös muualla.
Loogisesti lause olisi:
"Kerro terveisiä Broadwaylle, sano, että tulen pian."
Mutta hän muutti verbin "sanoa",
ja se muutti kaiken.
Knuckles, osaatko Cohania?
Tuolla se on!
Kertokaa kaikille Tuolla se on
Jenkit ovat tulossa Jenkit ovat tulossa!
Rummutusta kaikkialla...
Me tulemme Me tulemme sinne
Palaamme kotiin, kun ei oo aihetta sotiin!
Oikeasti 1. maailmansodassa laulettiin:
"Emme palaa kotiin, meidät haudataan sotiin."
Ja niin haudattiinkin.
Siinä suuressa sodassa kuolleita oli 37 miljoonaa.
Ehkä adjektiivi "suuri" ei sovi sodan pariksi.
Aamen sille.
Mitä Jumala ajattelee, kun hän katselee luomustaan -
ja näkee, että jaloin aikein -
lähetimme 37 miljoonaa ihmistä hautaan?
Siksi sataa koko ajan, Jumala itkee.
Olen patriootti, ihan totta.
Olet sotilas. Jumalan siunausta.
Kuinka moni kuolee tällä kertaa?
Pystytäänkö sitä edes laskemaan?
Olen lomalla. Huolehdin äidistäni.
Hän pelkää enemmän kuin minä.
Milloin lähdet taas?
Palaan kahden viikon päästä vihollistoiminnan pesäkkeeseen.
New Jerseyyn.
Opetan morsetusta hotellissa.
New Jerseyn Bradley Beach. Vihollisagentit kävelevät rantakadulla -
pukeutuneena vanhoiksi juutalaisnaisiksi turkeissaan.
Leikin joskus makkarapiiloa paikallisen tytön kanssa.
Niinkö?
Luitko sen Lifen jutun Guadalcanalista?
Ennen taistelua -
sotilaat heittelivät kolikoita -
veteen kivien sijaan,
koska tiesivät, etteivät palaisi kotiin.
En voinut värväytyä. Silmäni.
Mitä niistä? Avautuivatko ne?
Moni ei palaa, ja siitä puheen ollen,
lukisitko tämän.
Se on By Jupiterin esitteestä.
Ääneen!
"Rodgers ja Hart eroavat -
toisistaan kuin koira ja kameli.
Toinen pitää oopperasta ja kodista, toinen juhlista ja ihmisistä.
Toinen on naimisissa ja isä,
toinen on naimaton ja juo rahansa."
Ole hyvä, Eddie.
"Pikkukaveri, eli Larry, polttaa sikareita.
Isoja, mustia, pieniä, ruskeita, mitä tahansa.
Dick, Rodgers siis, polttaa vain savukkeita.
Toinen käy nukkumaan puoli viideltä aamulla, toinen ei koskaan rieku."
Täydellinen verbi.
"Näistä eroistaan huolimatta -
he täydentävät toisiaan kuin pekoni ja munat.
He ovat tehneet yli tuhat kappaletta."
Tuhat kappalettako?
"Kiistoja syntyy, mutta ei riitoja.
Yli 20 vuoden yhteistyön aikana -
he ovat työskennelleet vain kaksin..."
Tähän saakka.
Vaikuttavaa.
Kirjoitin sen itse.
Eikä sanaakaan siitä helvetin "Blue Moonista".
Lähetin Elizabethille nuottejani. Ei vastausta. En tajua.
Hän on narttu.
Tuo kirjoitetaan hautakiveeni.
Ai "hän on narttu"? -"Lorenz Milton Hart.
Hän ei tajunnut."
Ihmiset tulevat haudalleni:
"Minäkään en tajunnut." -Minä en tajunnut.
Larry, minä tajuan! -Kuulkaahan.
Elizabethilla ja minulla oli yksi viikonloppu. Ihan oikeasti.
Intohimoinen, ylivertainen viikonloppu kesän lopulla,
ennen kuin hän palasi Yaleen.
En ole koskaan tuntenut olevani niin täysin epäitsekäs.
Se oli vivahteikasta ja syvällistä.
Kuinka syvällistä tarkalleen?
Kuules nyt, pelle. Tapasin hänet -
ja sanoin hänelle heti: "Anteeksi,
mutta sinulla on paras tyyli koko teatterissa."
Olisipa minulla kuva siitä hetkestä.
Olisipa minulla valokuva kaikista hetkistä hänen kanssaan.
Minun on vaikea onnistua tässä. Yritän keksiä...
Andy, auta minua. Mikä on oikea sana?
Lumous?
Tiedät, kuinka vaikeaa se on.
En voinut uskoa, että hän halusi puhua minulle.
Katselin muita teatterissa.
Hän on varmasti kiinnostunut jostakusta.
Mutta ei! Hän istui teatterissa istuimelle aivan viereeni,
niin lähelle kuin siveellisesti pystyi.
Sydämeni hakkasi hullun lailla.
En ole koskaan tuntenut näin, en miehiä enkä naisia kohtaan.
Mutta hänellä oli keltainen kesämekko,
ja teatterissa oli kuuma.
Hän puhui minulle tuntikausia.
Paljaat jalat käsinojan päällä.
Kuulostan nyt keski-ikäiseltä ääliöltä,
joka ihastui opiskelijaan,
ja ehkä niin onkin.
Mutta tiedättekö mitä?
Ehkä kyse ei ole siitä.
Joskus minusta tuntuu, ja älkää nyt naurako,
että törmäiltyämme sokeasti tuntemattomiin ihmisiin -
löysimme vihdoin ystävän.
Ehkä se on lumouksen määritelmä.
Yksi valoisa viikonloppu.
Minun on kerrottava tämä, ennen kuin hän palaa.
Kuunteletko?
Hänellä oli jalat penkillä.
Aivan kuin kaikki kirjoittamani rakkauslaulut,
se verbaalinen ektoplasma, olisi ottanut yhtäkkiä ihmisen muodon.
Ekto mikä? -Tuo voi olla hänen äitinsä.
Hän ei saa kuulla tätä.
Entä minä?
Olet vain statisti.
Saanhan silti palkkaa? -Ehdottomasti.
On tärkeää, että tämä onnistuu.
Oli kuuma kesäviikonloppu,
ja kysyin mahdollisimman huolettomasti,
haluaisiko hän paeta kaupungin kuumuutta -
ja viettää viikonlopun kanssani Vermontissa.
Epäröimättä hän sanoi:
"Mielelläni, Larry."
Usko pois Andy, tämä tyttö on tyyppiäni.
Anteeksi, että höpötän,
mutta miten muuten kuvailisi rakastumista -
preesensissä?
Sitäkö tuo on?
Ehkä. Enkä ole tehnyt mitään väärää.
En ole rikkonut siveyslakia tai mitään muutakaan lakia.
Ostin maalauksen Dunmore-järvestä -
hänelle vanhalta vermontilaiselta.
Ostin sen, jotta hän muistaisi.
Kävin kerran melomassa siellä.
Hei, Larry!
Entä sitten?
Kolmas näytös. Myöhemmin samana päivänä -
hän oli mökin lämmössä.
Seinään oli kiinnitetty viiri Ticonderogan linnoituksesta.
Hänellä oli sininen miesten kauluspaita, jonka hihat oli kääritty ylös.
Hän oli yhtäkkiä kokonaan minun saatavillani.
Lahja nuoruutta, älyä -
ja solisluita.
Kosketin hänen olkapäätään,
ja kuten joku tollo kerran raapusti:
"Sydämeni pysähtyi."
Hän tarttui käteeni ja sanoi: "Larry,
säästetään tämä toiseen päivään."
Voin kertoa, ystäväni,
että tänään voi olla se "toinen päivä".
Tehkää hiukan tilaa. Upeaa, neidit!
Rodgers!
Upeaa!
No niin.
Arvostan tuota. Kiitos paljon.
Kiitos paljon kaikille.
Bravo!
Kiitos paljon.
Nyt on illan todellisen esityksen aika.
Eddie, hankkiudu eroon tästä!
Hei.
Pääsikö hän pukille?
Tänään kuulemma onnistaa.
Voi Larrya.
Mitä nainen näkee hänessä?
Rikkaan ja kuuluisan miehen, joka voi edistää hänen uraansa.
Hän tajuaa, että mies, joka ihailee häntä,
on aikamme suurimpia kauneuden arvostajia.
Tiedätkö, mitä muuta uskon? -No?
Hänellä on kai purppuraiset rintaliivit.
No niin, Rodgers. Hyvät herrat, otetaan yksi kuva.
Kaunista. No niin, hymyilkää!
Upeaa. -Dick!
Hyvä tavaton, tuota esitetään seuraavat 20 vuotta!
Siitä tulee isompi kuin Abie's Irish Rose!
Katsotaan. -Ja hienompi, että tulee kiertue.
Kiitos, että tulit.
Oscar! -Larry.
Olet joka kerralla pidempi.
Mitä sanoisin? Sanoitukset ovat nerokkaita.
Runollisia tai hauskoja, aina tarpeen mukaan.
Kaikki rimmaa, sitä on ilo kuunnella.
Höpsöyteni ilmenee Kun valot himmenee
Täydellistä! Kuulitteko, kun taputin?
Olit äänekkäin koko teatterissa!
Koska rakastin sitä enemmän kuin kukaan muu!
Otan teille juomat. -Ei kiitos.
Larry, onko sinulla hetki aikaa? Hetki vain.
Anteeksi, Oscar.
Aion tuoda näyttämölle Connecticut Yankee.
Loistavaa!
Ajattelin pyytää Vivienne Segalia.
Mein Gott! Siitä tulee suositumpi kuin Oklahomasta!
Ostan 50 paikkaa itse.
Minulla on uusi idea nimeksi: Camelot!
Taidamme pysyä alkuperäisessä.
Entä Camelot!, huutomerkillä?
Älähän nyt, olen tosissani.
Niin minäkin aina olen, siksi olenkin hauska.
Joten mietin, että jos olet työkunnossa...
Voin mainiosti. -Onnea, Dick.
En halua häiritä. Me kaikki rakastimme sitä.
Niinkö? -Se on menestys.
Kiitos paljon.
Gladys, eikö niin? -Kyllä.
Mukava nähdä.
Niin, en ajatellut pelkkää vanhan lämmittelyä,
vaan uutta juttua.
Ajattelimme neljää - viittä uutta kappaletta.
Minäkö kirjoitan?
Tietysti, kirjoitamme yhdessä.
Siitä esityksestämme on jo 16 vuotta.
Sitä pitää päivittää, eikö niin? -1927 Vanderbiltissa!
Se olisi uusi Rodgers ja Hart -show syksylle.
Uusia vitsejä ja lauluja. -Viittauksia.
Tehdään satiiri sodasta.
Säännöstelyä, kumiromun keräystä,
uusi numero Viviennelle.
Vähemmän satiiria.
Hei. -Hieno esitys.
Kiitos paljon.
Hetken rauha tull' ja käskyn antoi Cordell Hull
Pahoittelen, neidot, helmet pois Rakkauskin jo kortilla on
Miten Hullin siihen saa?
Mitä väliä? Hupia!
Dick! New York Journal-American kirjoittaa:
"Yhtä lumoavaa silmille kuin Richard Rodgersin musiikki korville."
Selvä. -Hyvä.
Se on hyvä alku.
Oletko valmis työhön? Voitko hyvin?
Voisitko ottaa sen vakavasti?
Olen raitis, ihan oikeasti, Dick.
Olen juonut inkivääriolutta koko illan.
Paitsi juuri nyt, koska nyt meidän pitää juhlia.
Tämä on Amerikan teatterihistorian suurin musikaali.
Ei. En juo kanssasi, Larry.
Hyvä on sitten.
Weegee! Ota kuva tästä.
Ei. Larry, minun täytyy... -Älä nyt.
Rodgers ja Hart taas yhdessä!
Tulkaa lähemmäs!
Haluan noita 10.
Hienoa. Kirjoita minulle shekki.
Niin.
Pystytkö siis siihen?
Tuo on paras ideasi 16 vuoteen.
Samaan aikaan meidän pitäisi unelmoida jostain aivan uudesta.
Eikö vain?
Esitellään uudet Rodgers ja Hart.
Jotain suurta!
Aloitetaan siitä showsta.
Toki. -Askel kerrallaan.
Niin, mutta... -Uskon -
yhteiseen tulevaisuuteen.
Niinhän me kaikki.
Mutta haluan olla säveltäjä, joka työskentelee -
muidenkin kanssa.
Kuten Arlenin ja Kernin kanssa.
Ihailen Kerniä suuresti.
Meidän on oltava ammattimaisia.
Enkö ole ammattimainen?
Haluan työskennellä aamulla toimistossani.
Haluan noudattaa aikataulua. -Niin me teemme.
En halua enää etsiä sinua.
-Olen tässä! -Tajuat kyllä.
En soittele äidillesi,
että saan sinut -
sängystä keskipäivällä.
Dick... -En halua sellaista enää.
Sitä minä tarkoitan.
Tämä on bisnestä, ei muuta.
Mainitsin tästä tänään,
koska halusin... -Haluan...
Tuo oli paras työsi, ihan oikeasti. -Kiitos.
Haluan kirjoittaa shown,
josta pidämme.
Olen samaa mieltä.
Dick! Burns Mantle sanoi sitä -
"hienolla tavalla amerikkalaisimmaksi musikaalikomediaksi sitten -
Show Boatin."
Sitten Show Boatin?
Vau. Sehän on hyvä.
Vaikuttavaa. -Kiitos, mukava nähdä.
Minun pitää rakastua esitykseen.
Minun on haluttava sitä enemmän kuin mitään.
Haluan olla yleisössä ja kuunnella nautinnolla joka sanan.
Aloitetaan Yankeesta,
neljä tai viisi numeroa... -Kuule.
Minä mietin Marco Polon seikkailuja.
Dick! Upea esitys.
Kiitos paljon. Mukava nähdä.
Jotain isompaa kuin Jumbo. Eeppistä.
Ennennäkemätön musiikkisirkus.
Esitys kestää neljä tuntia illallistauolla!
Se on suuri komediaooppera. Lavasteena toimii koko maailma.
Satirisoimme kaikkia.
Sinä satirisoit musiikilla.
Otamme mukaan kaikki musiikkikliseet.
Ranskalaisen ja italialaisen osan.
Kun päästään Pimeyden sydämeen,
Porgy ja Bess ovat kannibaaleja.
Bess, sinä olet nyt illallisein!
Larry, älä viitsi.
Tästä esityksestä tulee romaanin kokoinen.
Siitä tulee suurin haasteesi säveltäjänä.
Ja kaiken perustana, sinä mikä saa koko yleisön valtaansa,
on tyttö.
Eteerinen tyttö, jonka Marco Polo on jättänyt jälkeensä.
Hän on puolta nuorempi,
mutta tämä on ehkä ensimmäinen kerta, kun mies on tuntenut rakkauden aavistuksen.
Hän vannoo heti alussa.
Kuin Paljon melua tyhjästä...
Aivan. -Hän vannoo olevansa naisten -
ulottumattomissa, halveksii rakkautta.
Teemme rakkauslauluista satiiria.
Ei. Larry, haluan kirjoittaa shown, jossa on tunnetta...
Dick, mahtava show! -Hei, mitä kuuluu?
Kiitos, olet kova kriitikko.
Kiitos. -Kiitos.
Ensimmäisessä kohtauksessa hän siis vihaa rakkautta.
Sitten hän tapaa tytön, joka on vapaa sielu,
pohjoismaisen näköinen, kaksi pisamaa vasemmassa poskessa.
Absurdia. -Älä tee noin.
Hän on sosiaalisesti, henkisesti ja seksuaalisesti -
toisessa universumissa kuin mies, mutta tämä lumoutuu täysin.
Mies seisoo paikallaan halvaantuneena hänen vaaleanvihreiden silmiensä valossa.
Hän on maailmanhistorian suurin tutkimusmatkailija,
eikä se merkitse hänelle mitään, ellei se saa naista näkemään häntä.
Se on tarinan emotionaalinen ydin.
Selvä. -Otamme legendaarisen,
mahtavan miehen -
ja laitamme hänet kärsimään.
Hra Rodgers, olen Robert Heffner. Olen Oklahoma Cityn pormestari.
Eve ja minä tulimme New Yorkiin -
katsomaan esitystä.
Tervetuloa. Meillä on juttu kesken.
Hän tulee kahden minuutin päästä. Sopiiko?
Hetki vain. Toivottavasti kannatti matkustaa.
Todellakin. -Mukava nähdä. Kiitos.
No niin, jatka.
Päätyvätkö he yhteen? Kerro.
Sen yleisö haluaa saada selville!
Se ohjaa koko tarinaa.
Kuule, Larry,
jos todella haluat -
kirjoittaa tarinan pariin kertaan,
se voisi toimia.
Mutta en aio anella sinua, Larry.
Kirjoitamme vartin,
ja sinä häivyt tiehesi.
Se tekee minut...
Se ärsyttää tosi paljon.
En halua sitä. -Teimme niin 24 vuotta.
Onnea, Dick!
Niin todella teimme.
Guildin oli aika saada hitti.
Olet aivan oikeassa.
En aio tapella kanssasi, Larry.
Kuka tappelee? -En tiedä.
Nythän on sota.
Haluaako yleisö nähdä kannibaaleja laulamassa?
Mitä yleisö haluaa nähdä?
Lehmipoikia rilluttelemassa hameväen kanssa?
Kyllä, ilmeisesti.
Aivan, unohdin.
Oklahoma!, huutomerkillä, kertoo sodassa olevan maan tarinan.
Tänään jokainen sotilas yleisössä varmaan ajatteli sitä,
miksi taistelemme,
vaikka vain pari sekuntia.
Minkä puolesta taistelemme?
Ruutumekkoisten tyttöjen, jotka eivät kieltäydy?
Selvä. -Dick, älä viitsi.
Näin meidän kesken,
niitä hahmoja ei tunnista ihmisiksi.
Monet kyllä tunnistivat, ja rakkauden.
Hänet pitää pelastaa.
He tunnistivat perheen ja isänmaallisuuden.
Alat kuulostaa Tähtilipun säveleltä.
Se on samaistuttavampi -
kuin laulavat kannibaalit.
Kannibaalit ovat hauskempia.
Dick, tule lukemaan nämä!
Tulen pian. -Hyvä on.
Tiedän tarkalleen, mitä tarkoitat.
Kerro, mitä haluat kirjoittaa.
Mikä on unelmaesityksesi?
Unelmaesitykseni?
Oklahoma!
Siis seuraava.
Haluaisimme oikeudet Liliomiin.
Molnárin näytelmään? -Niin.
Se oli mauton jo 1909. -Niinkö?
Teetkö musikaalin sisäänheittäjästä,
joka hakkaa tyttöystävänsä,
kuolee... -Se toimii.
Lopussa kuolleet voivat poistaa sädekehänsä -
ja sanoa: "Kiirastuli!"
Teen sen, jos pakotat minut.
Sydämessäni... -En pakota.
Oscar tekee sen.
Mitä Oscar tietää vuosisadan vaihteen Budapestistä?
Hän amerikkalaistaa sen.
Modernisoi sen.
Siirrämme sen Maineen.
Maineen? Kaikella kunnioituksella, Molnárin modernisointi -
on syvästi... -Tämä on pakko lukea!
Onko se The Times?
Burton Rascoen World-Telegramin arvostelu.
Se on upea. -Hyvä.
Saamme The Timesin pian. -Selvä.
Pitää mennä. Times on tulossa.
Selvä.
Toivota minulle onnea. -Mazel tov!
Mainen tapaan.
Hei, Dick. Se oli täydellinen. -Kiitos.
Mukava nähdä. Piditkö siitä?
Mitä Rodgers tietää Mainesta? Hänellä oli bar mitsva, luojan tähden.
Kauanko sitäkin satua myydään?
"Uskokaa ja toivokaa, niin kuolleetkin heräävät!"
Ja paskanmarjat.
Anna lasillinen, Eddie. Aitoa tavaraa.
Liitytkö seuraani, Andy?
Miten jakselet?
Avioliitostahan sanotaan, että "myötä- ja vastoinkäymisissä".
Elämäni on nyt pelkkää vastoinkäymistä.
Se tapahtui niin hiljaa, etten edes tajunnut sitä.
Oletko tuntenut niin?
Joka ikinen päivä.
Kiitos.
Joskus uskon Jumalan hylänneen minut.
Olen saanut hittini,
olen rakastanut joitakin ihmisiä.
Ja nyt hän on kääntänyt sivua.
Olo on ikäloppu.
Onko se huono asia?
Silloin ei enää seiso.
Siksi en tunne sanaa.
Lisää minut listalle.
Linnut palasivat Central Parkiin.
Mitä työstät tällä hetkellä?
Lastenkirjaa.
Väsyin kirjoittaessani esseitä.
Ei oikein suju.
Mitä kirjoittamiseeni tulee,
minäkin olen vastamäessä.
Mistä tarina kertoo?
Kunpa tietäisin.
Matkasta, jonka kaikki tekevät?
Etsivät sitä, mikä on täydellistä ja saavuttamatonta?
Sanoinkuvaamatonta!
Liian vaikeasti tavoitettava idea lastenkirjaan.
Tässä sinulle tekstikohta:
"Poika jahtasi häntä ympäri sänkyä koko yön ja tajusi hänen olevan -
sanoinkuvaamaton."
Miten olisi "olematon"?
Parempi.
Vapautan aamuisin -
puistoon keittiöstäni nappaamani hiiren.
Niinkö? -Minulla on lasilaatikko,
joka nappaa hiiren, mutta ei tapa sitä.
Joka aamu kävelen keittiööni,
ja siellä se on, jääkaapin luona.
Pieni ruskea hiiri syömässä keksiä, jotka jätin sille.
Aamuisin vien sen puistoon, avaan laatikon.
Se hyppää kolmen metrin loikan ja kipittää puskaan.
Ja piru vie, seuraavana aamuna -
se on taas laatikossa!
Onko se varmasti sama hiiri?
Se näyttää samalta.
Sillä on New Yorkin toiveikas, mutta tuomittu olemus.
Miten se pääsee 19. kerrokseen?
Ehkä se lahjoo ovimiehen.
Tänä aamuna se ei ollut siellä.
Keksi oli yksin laatikossa.
Kaipasin sitä pikkukaveria.
Olen alkanut samaistua siihen.
Onko sillä nimeä?
Kutsun sitä Stuartiksi.
W:llä vai U:lla?
U:lla, ei hienostelua. Se on tavallinen keskiluokkainen hiiri.
Suo anteeksi.
Kaikki tämä riemu on käynyt rakkooni.
"Agnes de Mille tekee pieniä ihmeitä -
ja keksii omia tansseja, jotka sopivat tarinaan ja sävelmiin.
Oklahoma! on tuore..."
Tämä on hauska juttu.
Miksi kutsutaan väsynyttä homoseksuaalia?
En tiedä.
Hitto, unohdin.
Tosi hauskaa.
"Näytelmä säkenöi, vastaavaa ei ole nähty!"
MIEHET
Muistatko, kun Atkinson kirjoitti arvostelun Pal Joeysta?
"Tylsä ja iloton.
Voiko likaisesta kaivosta saada hyvää vettä?"
Minä itkin. Olin niin loukkaantunut.
Itkin Vivienne Segalin sylissä.
Hän halasi minua ja sanoi:
"Historia todistaa hänen olevan väärässä, kultaseni."
Eikö se ollutkin kovin -
suloisesti sanottu?
Hän kutsuu minua kultasekseen.
Vau.
Time kirjoitti:
"Jos voit jättää moraalisi aulaan -
Pal Joey on mahtava."
Millainen paska kehu tuokin on?
Puhun Pal Joeysta. -Aivan.
En ole nähnyt sitä.
Wolcott Gibbs piti esityksestä.
Hän sanoi sen olleen "laulu- ja tanssituotanto,
jossa oli kolmiulotteisia hahmoja,
jotka puhuvat ja käyttäytyvät kuin ihmiset."
Näetkö? Sillä lailla.
Esitteletkö minut Rodgersille tänään?
Virtsaamisesta on tullut kahden näytöksen näytelmä -
lyhyellä väliajalla.
Rakastan Vivienneä, luoja minua auttakoon.
Hänen myötätuntoaan.
Hän kutsuu minua kultaseksi.
Olimme Starlight Roofissa.
Käännyin hänen puoleensa ja sanoin: "Vivienne, tulisitko vaimokseni?"
Niin sanoin hänelle. Suoraan päin naamaa.
Voitko kuvitella, kuinka rohkeaa on sanoa sitä naiselle?
En ole uskaltanut edes unelmoida siitä.
Se oli melkoinen hetki.
Kello oli kaksi yöllä. Taustalla soi "I've Heard That Song Before".
Hän sanoi: "Rakastan sinua, kultaseni,
mutta en sillä tavalla."
"En sillä tavalla."
Kolme pientä sanaa.
Ne kolme pientä sanaa tarkoittavat:
"Se siitä, retku."
Pyysin häntä miettimään asiaa.
Tartuin hänen käteensä, hänen kynsilakkansa oli helmenharmaata...
Nyt... Nyt minä voin juoda.
Saanko muistuttaa kaikkia siitä, mitä Mike Todd sanoi Oklahomasta:
"Ilman naurua ja tissejä kaikki on turhaa".
Meillä on nyt tilaisuus. Lue se ääneen.
Hienoa. Nichols kirjoitti näin The Timesissa:
"Mahtava on paras adjektiivi kuvailemaan -
tätä reipasta näytelmää.
Se yhdistää raikkauden ja ilon sekä viehättävän käytöksen -
upeisiin näyttelijäsuorituksiin, lauluun -
ja Richard Rodgersin musiikkiin, mikä ei haittaa laisinkaan,
koska tämä on yksi hänen parhaita töitään."
"Hra Rodgersin musiikista ei ole koskaan puuttunut suloa,
mutta harvoin se on ollut niin sulavaa kuin Oklahomassa!
Hän on tehnyt valsseja, rakkauslauluja, hupikappaleita ja tunnussävelmän,
joka Oklahoman olisi syytä -
omaksua hymnikseen.
"Oh, What a Beautiful Morning" ja "People Will Say We're in Love" -
päätyvät lukemattomiin jukebokseihin kautta maan.
Valitusvirsi nimeltä "Pore Jud", jossa sankari yrittää suostutella -
kilpailijansa hirttämään itsensä,
on uskomattoman koominen.
"The Farmer and the Cowman" ja "The Surrey with the Fringe on the Top" -
ansaitsevat myös maininnan, koska ne lähentelevät täydellisyyttä."
Lue se kohta uudelleen.
"...koska ne lähentelevät täydellisyyttä."
Laittakaa tuo mainostauluun!
"Lähentelee täydellisyyttä."
Tulkaa kaikki! Juhlat yläkerrassa! Kakkua ja samppanjaa.
Bravo, Oscar!
Onneksi olkoon.
Voimmeko jutella hetken?
Jospa myöhemmin?
Ei. Hetki vain. Minulla on tärkeää asiaa.
Hetki musikaalineron kanssa.
Haluan sanoa yhden asian, Dick.
Hetki vain, tämä on tärkeää.
Kun kuulin sinusta ensi kertaa,
olit vain Morty Rodgersin pikkuveli.
Olitko 17-vuotias? -16.
Minä 23. -Hienoa työtä.
Olit vanha ja viisas mies.
Kun kuulin sinun soittavan musiikkiasi,
tajusin, että sinulla on lahjoja.
Itsestäni en ollut täysin varma,
mutta kuulin jotain sinä iltapäivänä.
Omaperäisyyttä, melodiaa, hienostuneisuutta...
Älä nyt, Larry. Lopeta. Mikä sinua vaivaa?
Olet tehnyt koko elämäsi töitä tämän illan eteen.
Olet raatanut enemmän kuin kukaan, ansaitset tämän.
Kiitos, Larry.
Tuon minä halusin... Mene vain nauttimaan juhlistasi.
Hei, katso minua.
Kirjoitamme Connecticut Yankeen uudelleen.
Niin. -Neljä tai viisi uutta laulua.
Minulla on jo ideoita.
Jos saan kirjoitettua Marco Poloa,
voinko lähettää ne?
Tarvitseeko tuota edes kysyä? Larry, työelämäni on sinun ansiotasi.
Kesäreissut Niagaralle Ja monelle muulle rannalle
Pahentavat vain huoliamme...
Kuulimme tuon silloin radiosta.
Vanhempiesi olohuoneessa. Ensimmäinen hittimme.
Se oli yksi elämäni uskomattomimmista hetkistä.
Olin 22-vuotias. -Vannon, että paras työmme -
on vielä edessämme.
Aivan uusi Connecticut Yankee.
Ja vielä isompia juttuja.
Dick, tule tänne. -Tulossa ollaan!
Marco Polosta tulee esitys ilosta,
mutta kovalla työllä ansaitusta ja epäsentimentaalisesta ilosta.
Miksei sentimentaalisuutta? -Liian helppoa.
Onko Oklahoma helppo?
Onko onnellinen loppu liian helppoa?
Eliminoit juuri kaikki menestyneet -
musikaalikomediat.
Kaipaan haasteita.
Kuulitko yleisön tänään?
Kyllä.
1 600 ihmistä ei pitänyt sitä liian helppona.
Ovatko he kaikki väärässä?
Sanon vain...
Me voimme tehdä jotain paljon emotionaalisesti monimutkaisempaa.
Meidän ei tarvitse mielistellä...
Minä ja Oscar siis... -Ette toki.
Entä Irving Berlin? -Berlin on hyvä.
Onko Valkea joulu mielistelyä? -En usko siihen.
Selvä.
Ehkä yleisö on muuttunut.
He haluavat yhä nauraa.
Toki, mutta eri tavalla.
Miten? -Ei sinun tavallasi.
He haluavat nauraa ja itkeä.
He haluavat tuntea.
Olet vanhin ystäväni.
Olet...
Ainutlaatuinen.
Onko tuo muistokirjoitus?
Kunhan sanon. -Olen tässä ja nyt.
Valmiina töihin. -Niinkö?
Oletko valmis palaamaan sairaalaan?
Minun ei tarvitse palata sairaalaan,
enkä tarvitse psykiatriakaan.
Kiitos vain. -Yritimme vain auttaa.
Ketkä me? Sinä ja Oscarko autatte?
Miten Oscar tähän liittyy?
Oklahoma! tulee olemaan urasi suurin hitti.
Et voi tietää sitä. -Järjestit Kronin -
hoitamaan rahojani. Nyt en pysty...
Veljesi vaatimuksesta, Larry.
Teddy rukoili...
Kirjoita sitten Teddyn kanssa.
Minä kirjoitinkin sanat.
Mitä tuo tarkoittaa?
By Jupiterin sanat. Oletko sopivasti unohtanut sen?
Minkä?
Kuinka Logan ja minä anelimme lisää säkeistöjä.
Olit niin kännissä, ettet edes tullut paikalle.
Minun piti kirjoittaa sanat.
Et kirjoittanut sanaakaan... -Mistä tiedät?
...siitä. -Mistä tiedät?
Et ollut edes paikalla...
Tiedätkö mitä?
En aio riidellä kanssasi tänään.
Tykkään riidellä.
Minä en.
Kuule, olen pahoillani.
En välitä, vaikka joku kritisoi minua.
Se ei merkitse minulle mitään.
Mutta kukaan ei saa kritisoida työtäni. Minulla ei ole muuta.
Työsi on upeaa, se ei ole ongelma.
Työsi on ollut loistavaa siitä asti, kun tapasimme.
Muistatko sen yhä?
Olit tossuissa ja raidallisessa aamutakissa.
Parransänki leuassa klo 11.
Muistan sen viimeiseen hengenvetooni asti.
Selvä.
On mentävä. -Tiedän.
Seurue odottaa. -Totta kai.
Neljä tai viisi laulua.
Usko pois, minulla on jo ideoita.
Iso komediasoolo Viviennelle -
siitä, miten hän on tappanut kaikki aiemmat miehensä.
Se olisi hauskaa.
Voimme kutsua sitä nimellä "To Keep Our Love Alive".
Kaikki hyvin?
Missä White on?
Hän lähti. -Nytkö jo?
Halusin vielä jutella hänelle.
Ehkä hänkin oli statisti.
Vielä yksi?
Viimeinen, Larry.
Tiedätkö "Tehottoman bluesin"?
Koska en ole kirjoittanut sitä vielä.
Tuohon pulloon pitäisi laittaa kuvani.
"Viski, joka teki Lorenz Hartista työkyvyttömän.
Tukekaa sotaa."
Olen alkanut kuulla asioita väärin.
Yhtenä iltana kuuntelin laulajaa, joka lauloi -
"satamainen sydän".
Pidin sitä hyvin omintakeisena metaforana.
"Satamainen sydän."
Tajusin, että hän lauloikin "salainen sydän".
En myöskään muista enää mitään.
Siitä voisi tulla omaelämäkertani nimi:
"Sano, jos olen jo kertonut tästä."
Painamme koko tekstin kahteen kertaan.
Ei, olen nähnyt hänen tekevän niin ennenkin.
Kunhan myöhemmin illalla ei tanssita.
Olehan varovainen...
Korvaamaton Elizabethini!
Larry!
Pidätkö siitä? -Se on...
Hammerstein kutsui minua aarteeksi!
Hän on oikea sanaseppä.
George, tässä on Lorenz Hart.
On suuri kunnia tavata teidät.
Voinko puhua Elizabethin kanssa hetken kahden?
Sitten saat pitää hänet.
Se sopii oikein hyvin,
kunhan annatte nimikirjoituksen ennen lähtöäni.
Georgekin käy Yalea.
Hän opiskelee musiikkia, haluaa ohjaajaksi.
Mikä sinun nimesi on?
George Hill.
Tässä neuvoni sinulle, tuleva ohjaaja, George Hill.
Haluatko neuvoni?
Se olisi kunnia.
Varo rakkaustarinoita.
Ajattele ystävyystarinoita.
Niillä on kestävät juuret.
Kiitos. Muistan sen.
Nähdään myöhemmin, George.
Äiti antoi tämän.
Olin liikuttunut siitä.
Hyvin muodokas solisluuni.
Varovasti. Äitini...
Hyvä on.
Anteeksi. Tiedän, että syntymäpäiväsi on vasta 19. marraskuuta.
Olen skorpioni.
En epäillyt sitä hetkeäkään.
Saitko ne lähettämäni nuotit?
Tenttien kanssa oli niin kiire, että laitoin syrjään.
Sitten unohdin ne, mutta nyt minulla on aikaa. Lupaan sen.
Saan ystäväni soittamaan -
joka ikisen kappaleen minulle.
Ei kiirettä.
Sehän taiteessa on ihanaa, eikö?
Se odottaa sinua.
Kiitos kaikista kirjeistäsi.
Nautin niiden lukemisesta.
Kämppikseni ei voinut uskoa, että kirjoittelin kanssasi.
Muistan, että joit punaviiniä Vermontissa.
Malbecia. Se on suosittu juoma Yalessa.
Siellä pyydetään ranskalaista Malbecia,
ja muka tunnistetaan viinitarhakin.
Älä mainitse Vermontia äitini kuullen.
Hän ei tiedä mitään matkastamme.
Luojan kiitos, hän tietää -
tuskin mitään siitä, mitä elämässäni tapahtuu.
Tunnen olevani etuoikeutettu, että tiedän.
Tai että tiesin elokuussa.
Minulla on paljon raportoitavaa sen jälkeen.
Kerro pojista. Se minua kiinnostaa.
Totta puhuen olen fiksumpi kuin useimmat heistä.
Katson, kun he yrittävät tehdä vaikutuksen.
Se on aika viihdyttävää.
Jos olisin opiskelijapoika, pelkäisin sinua.
Älykäs, armottoman tarkkaavainen -
ja uskomattoman järkevä kaunotar arvioisi minua -
noiden vihreiden silmien takaa -
ja kommentoisi typeryyksiäni.
Voi luoja, olisin kauhuissani.
En ole noin pelottava.
Kerro lisää Cooperista.
Tämä on noloa.
Kun sinua nolottaa,
ihastuttava puna pyyhkäisee kasvojesi yli -
ja sitten se onkin jo poissa.
Tämä saattaa kestää pidempään.
Haluaisin... -Elizabeth. Hei, Larry.
Toivottavasti en keskeytä mitään liian vakavaa.
Vakavat jutut saavat odottaa.
Hän on aarre, eikö olekin?
Älkää, hra Hammerstein.
Häiritsen vain hetken.
Larry, halusin vain sanoa...
Ensinnäkin ymmärrän, että tämä on sinulle vaikea ilta.
Ei, olen ammattilainen, Oscar. Olemme molemmat ammattilaisia.
Ymmärrämme bisneksen luonteen.
Larry, piditkö showsta oikeasti? En tee komediakappaleita yhtä hyvin -
kuin sinä. Ne ovat heikkouteni.
Nauroin katketakseni. Minut piti kuroa takaisin kasaan.
Olemme samanikäisiä, mutta olit aina opettaja.
Ei, Oscar. Minä... -Koko sinun urasi.
Olit tiennäyttäjä. -Tuskin...
Vapautit meidät kaikki.
Sait amerikkalaiset laulut kuulostamaan puheeltamme.
Lopeta, älä pidä minulle muistopuhetta.
Oscar, tänään on sinun iltasi.
Teidän hittinne tarkoittaa menestystä meille kaikille.
Ihmiset haluavat nähdä taas esityksiä.
Oikeita esityksiä. Dick ja minä pallottelimme ideoita.
Hienoa. -Meillä on idea suuresta -
Marco Polo -showsta. Valtavasta musiikillisesta sirkuksesta.
Dick on innoissaan siitä.
Te modernisoitte Liliomin.
Jos saamme oikeudet.
Jännittävää.
-Elizabeth kertoi olevansa suojattisi. -Lopeta.
"Hän on kevään luvattu suudelma, joka saa yksinäisen talven tuntumaan pitkältä."
Älä viitsi.
Kirjoitit loistavat sanat. -Esitykseen, joka loppui lyhyeen.
Näin sen kahdesti. -Sinä...
Tiedätkö, mistä puhumme, Stevie?
Very Warm for May. Tuottaja Max Gordon.
Musiikki Jerome Kern.
Alvin-teatteri. 59 esitystä.
Hän on naapurini, ja musiikkiteatterin kävelevä tietosanakirja.
No, minä olen musiikkiteatterin kävelevä tauti.
Hauska tavata. -Samoin.
Hän haluaa kirjoittaa musikaaleja.
Kuka on lempisanoittajasi?
Oscar.
Toki. Mitä pidät minun kappaleistani?
Pidän niistä, ovat hauskoja.
Kiitos.
Toisinaan vähän valjuja.
Hän on hyvin väsynyt, on ollut pitkä päivä.
Tule, Stevie. Doylestowniin on pitkä matka.
Haluatko vessaan? -En ole väsynyt.
Hän kysyi mielipidettäni.
"Vakavat jutut saavat odottaa?"
Kadun, etten ole saanut lapsia.
Cooper.
Uskomatonta, että kerron. -Kerro.
Olen ollut toivottoman ihastunut -
häneen yli vuoden.
Pidä tätä. Tule tänne.
Renee, saisinko viisi minuuttia yksityisyyttä?
Mitä vain sinulle, Larry.
Kiitos.
Kerro, miltä hän näyttää. Yritän visualisoida häntä.
Kuin Apollo. Siniset silmät. Pitkä.
Ja siis hänen selkänsä iho -
oli virheetön. -Lopeta.
Oli syntymäpäiväsi ilta. Kerro kaikki.
Joukko ystäviäni vie... -Poikia vai tyttöjä?
Molempia. -Selvä.
Älä viitsi, Larry. Olen opiskelijanainen.
He vievät minut Mory'siin, jonne naisilla ei ole asiaa,
mutta he salakuljettivat meidät takaportaita ylös.
Tietenkin yksi tytöistä toi seuralaisensa.
Cooperin?
Se oli samalla kamalaa ja jännittävää.
Hän oli siellä. Lähelläni.
Oli jo myöhä,
pöytä täyttyi tyhjistä viinipulloista.
Puolet meistä oli alaikäisiä,
mutta flirttailimme tarjoilijalle, eikä heitä haitannut.
Joit ranskalaista malbeciasi. -Juuri niin.
Olen ennen kaikkea hyvä oppilas.
Siksi kaikki rakastavat sinua. Olet paras tapaamani kuuntelija.
Koska en ole lainkaan kiinnostunut itsestäni.
Takaisin tarinaasi.
Pöytä täynnä tyhjiä viinipulloja...
Oli siis myöhä.
Ja Marjorie... -Tyttö, joka tuli Cooperin kanssa?
Hän lähti kotiin pänttäämään.
Ihmiset horjuivat ulos yksi kerrallaan.
Oli keskiyö.
Päädyin istumaan hänen viereensä.
Ei mitään kiirettä.
En olisi missään muualla mieluummin -
kuin tässä sinun kanssasi.
Saitko kirjeeni? Meillä on tänään juhlat.
Taidan jäädä auttamaan äitiäni...
Ne alkavat vasta myöhään.
Sinulla on aikaa seurustella täällä.
Golden Gate -kvartetti on tulossa. Lupaa tulla.
320 Central Park West.
Sanoit haluavasi suunnitella lavasteita ja asuja.
Kaikki New Yorkin teatterialalta tulevat.
Takaisin Cooperiin.
Selvä.
Lähdimme baarista yhdessä.
Täydellinen marraskuun ilta. Kuunsirppi loisti taivaalla.
Hänen kätensä oli ympärilläni. Olimme molemmat vähän humalassa -
ja kompuroimme kaulakkain.
Hänellä oli flanellipaita, jonka hihat oli kääritty ylös.
Vaikket katsonutkaan.
Hän näytti hyvältä.
Entä sinä?
Oli syntymäpäiväni.
Totta kai näytin hyvältä. -Upeaa.
Nojasin flanellipaitaa vasten,
ja usko pois,
pystyin haistamaan hänen maskuliinisuutensa.
Ajattelin, että violettien kirjainten olisi pitänyt valaista taivas sanalla...
"Halu." -Selvä.
Odota hetki.
Haen jäävettä ja kaadan sen housuihini.
Saatat tarvita lisää jäitä.
Päädymme hänen veljeskuntatalonsa kellariin,
mauttomaan räkälään.
Luoja tietää, mitä siveettömyyksiä siellä on tehty.
Ja pian tehtäisiin taas.
Todellakin.
Olin katsellut häntä vuoden,
unelmoinut hänestä, ja nyt hän oli siinä.
Syntymäpäiväni iltana.
Paikkaa valaisee lamppu, jonka varjostimessa oli -
hevosia ja kilparatsastajia.
Mitä muutakaan siinä voisi tehdä?
Hyvää syntymäpäivää!
Hän alkaa riisua vaatteitaan.
Haluatko todella kuulla tämän?
Olen hieman kiinnostunut.
Nöyryyttävää.
Sillä mitään ei tapahtunut.
Eikö mitään?
Kuten me kaksi Vermontissa?
Ei.
Se oli harkittu päätös, eikö niin?
Perustuiko se kenties järkeen? Aivan kuin me kaksi olisimme järkeviä.
Mutta tämä johtui -
siitä, ettei hän saanut kumia paikalleen.
Voi ei.
Hän yritti.
Hän yritti uudelleen. -Ei.
Minä yritin. -Lopeta.
Elämäni pahimmat 10 minuuttia.
Se tuntui 10 tunnilta.
Olen pahoillani.
Tiedätkö, mikä oli pahinta?
Hän ei vain ollut läsnä.
Hän mutisi, että se johtui viinistä.
Ja että...
Kumi oli muka liian pieni.
Ja koko tämän ajan minulle oli selvää,
ettei hänellä ole tarpeeksi...
En tiedä oikeaa sanaa. Ehkä...
"Hän ei rakasta sinua tarpeeksi" on oikea ilmaus.
Sitä ei voi kiertää, eihän?
Kun tyttö rakastaa poikaa koko sydämestään,
eikä poika vastaakaan tunteisiin?
Tiedätkö, miltä se tuntuu?
"Minua ei rakastettu paljoakaan."
Toin siihen kellariin vuoden edestä ihailua,
olin tuijottanut hänen kuvaansa,
opetellut ulkoa hänen puhelinnumeronsa.
Ja siinä hän oli, humalainen opiskelija.
Olisi teeskennellyt rakastavansa...
Eikä minua olisi haitannut,
jos siinä olisi ollut intohimoa.
Tai vaikka empatiaa.
Mutta ei mitään.
Vain se lamppu, jossa oli hevosia.
Ansaitset paljon parempaa.
Niin.
Kysyin siitä kämppikseltäni,
kun juttelimme tyttöjen kesken.
Kuulemma miehet eivät aina suoriudu, jos ovat liian hermostuneita.
Kunpa voisin uskoa niin tunteakseni oloni paremmaksi.
Mutta...
Hän ei ollut hermona. Ei ollenkaan.
Hän sulki silmänsä,
kuin yrittäen unelmoida naisesta, jota todella himoitsi.
Tunsin itseni tyhmäksi.
Nöyryytetyksi.
Vihasin itseäni, koska annoin hänen tehdä oloni -
niin arvottomaksi.
Kokeilimme muutamia luovia vaihtoehtoja.
Ei.
Siitä tuli aina vain kamalampaa.
Lopulta hän sanoi: "Elizabeth, yritetään toisella kertaa uudelleen."
Ja sellainen...
Sellainen oli 20-vuotissyntymäpäiväni.
Ta-daa.
Ja Jeesus itki.
Tarina vain pahenee.
En taida kestää sitä.
Selvä, kestän sen.
Mutta kerro niin, ettei minua hävetä olla ihminen.
Se on vaikeaa.
Noin viikkoa myöhemmin -
kaikki lähtivät kiitospäiväksi.
Hän soitti minulle ja pyysi syömään.
Tunnet minut, ei ylpeyttä.
Suostuin ja menin taas hänen veljeskuntataloonsa,
joka on valtavan neidonhiuspuun alla.
Lehdet olivat muuttuneet keltaisiksi,
puun runko oli musta sateesta.
Ajattelin sen olevan kauneinta, mitä olen koskaan nähnyt.
Muistan sanoneeni itselleni:
"Jumala antaa toisen mahdollisuuden."
Menimme yläkertaan,
hänen kämppiksensä oli lähtenyt lomalle.
Ovi sulkeutui,
ja yhtäkkiä...
Päivällisestä ei enää keskusteltu.
Uusi yritys!
Mahtava sellainen.
Yhtäkkiä kaikki alkoi sujua.
Revimme vaatteet yltämme.
Emme puhuneet sanaakaan.
Ja tällä kertaa...
Ei ollut vaikeuksia.
Ei ensimmäisellä kerralla. Eikä toisella kerralla.
Lopeta.
Hän sanoi: "Hyvää myöhästynyttä syntymäpäivää, Elizabeth."
Haluatko kuulla tämän surkean tarinan uskomattoman lopun?
En ole nähnyt häntä sen koommin.
Se oli marraskuussa. Yli neljä kuukautta sitten.
Olin varma, että hän soittaisi. Vaikka vain saadakseen seksiä.
Ei. Ei kertaakaan.
Luulin, että hän kirjoittaisi.
Ei.
Soitin tietenkin hänelle.
Hän lopetti puhelun lyhyeen.
Niinpä kirjoitin hänelle.
Nelisivuisen kirjeen pienellä fontilla. -Ei.
Ei vastausta.
Sanon itselleni, että se oli kuin houreunta.
Ehkä kuume laski viimein.
Kaikki kuulostaa järkevältä.
Mutta tiedätkö mitä?
Jos hän soittaisi minulle juuri nyt, juuri tällä hetkellä,
jättäisin kaiken elämässäni ja -
ajaisin kolme tuntia tai 30 tuntia vain viettääkseni yön hänen kanssaan.
Mikä minua vaivaa, Larry?
Miksi ajaisit 30 tuntia nähdäksesi jonkun, joka kohteli sinua niin?
Koska olen rakastunut häneen?
Oletko sinä?
Se on epäloogista. Pakkomielteistä. Säälittävää.
Eikä tämä ole ensimmäinen kerta.
Näin tapahtuu jatkuvasti.
Tuntuu, etten näe ihmisiä selvästi.
Kirjoitin kerran vuosia sitten kappaleen -
"The Heart is Quicker Than the Eye".
Ei kaksinen kappale, mutta nimi on hyvä.
Ja uskoakseni totta.
Järki ei mitenkään liity rakkauden hulluuteen.
Ja...
Arvottomuudella ei ole väliä.
Sijoitamme sydämemme arvottomiin osakkeisiin.
Tiedämme, että ne ovat arvottomia.
Mutta takerrumme niihin kuin lapset, jotka puristavat pehmolelujaan.
Elizabeth.
Kerro rehellisesti.
Mitä tunnet minua kohtaan?
Mitä tarkoitat?
Tarkoitan,
että kun Vermontissa valo heijastui kimallellen vedestä,
puhuimme puoli yötä,
ja kosketin olkapäätäsi...
Rakastitko minua oikeasti vähän sinä iltana?
Tiedät, että rakastan sinua.
Niinkö?
Mutta en sillä tavalla.
Sanoit ajavasi 30 tuntia nähdäksesi Cooperin.
Kuinka monta tuntia ajaisit nähdäksesi minut?
Käteni tärisevät.
Tunnen sinua kohtaan jotain kypsempää.
Kunnioitusta. -Kiitos.
Kiitollisuutta anteliaisuudesta ja epäitsekkyydestä, jota osoitat.
Kukaan ei ole ollut yhtä kiinnostunut elämästäni.
En ansaitse kaltaistasi ystävää. Olen kiitollinen sinusta.
Olen ikuisesti kiitollinen.
Minä olen kiitollinen, että herätit minut henkiin.
Lopeta.
Larry! Täällä on väkeä.
Hetkinen!
Voinko kysyä jotain?
Se on ehkä liian henkilökohtaista.
Vain liian henkilökohtainen on kiinnostavaa.
Äitini...
Hän työskentelee Guildissa ja tuntee kaikki.
Hän näki meidän viettävän aikaa yhdessä...
Ymmärrän, mitä ajat takaa.
Hän sanoi minulle... En tiedä, miten sanoisin tämän.
Sano se vain.
Selvä.
Hän sanoi minulle useamman kerran:
"Elizabeth, se mies on tuplasti sinua vanhempi,
ja uskoakseni hän ei ole kiinnostunut naisista."
Mitä sanoit?
Sanoin: "Äiti, tiedän, mitä tiedän.
Tiedän, mitä me tunnemme."
Mitä me tunnemme?
"Järjetöntä ihailua"?
Mitä äitisi luulee tietävänsä kiinnostukseni kohteista?
Anteeksi. Ei olisi pitänyt sanoa mitään.
Anna anteeksi.
Kaikille äideillemme. Pysykööt he armollisesti hiljaa.
Pyydän anteeksi. Oli typerää kysyä.
Tiedän, mitä tiedän ja mitä tunnen.
Kerro äidillesi näin,
kun hän istuu kotona -
ja laskee Oklahomasta saamiaan rojalteja.
Sano, että Larry Hart humaltuu kauneudesta.
Ja painota sanaa "humaltuu".
Hän humaltuu kauneudesta kaikkialla, missä sitä on.
Miehissä, naisissa, sikarikauppojen tuoksussa,
ja 20-vuotiaan runoilijan mahdottomassa kauneudessa.
Tällä on vaaleanvihreät silmät ja kaksi pientä pisamaa vasemmassa poskessa.
Oletko kunnossa?
Tämä on vain satamainen sydämeni.
Larry, Dick Rodgers etsii takkiaan.
Tullaan.
Esitteletkö minut?
Kiitos, Renee.
Hienoa. Kiitos paljon.
Dick, haluan esitellä sinut suojatilleni Elizabeth Weilandille.
Suojatillesi?
Hei. -Hei.
Sinulla on hiton hyvä roolimalli,
jos pysyt erossa viskistä.
Hän on kiinnostunut kirjoittamisesta, lavasteista ja puvustuksesta.
Ihanko totta?
Hra Rodgers, illan esitys -
oli suurenmoinen.
Kiitos.
Se oli täydellisin näkemäni musikaali.
Tuopa on mukava kohteliaisuus.
Äitisi on Guildissa, eikö niin?
Kyllä, Theresa Weiland. -Niin, Theresa.
Olet nähnyt monia esityksiä. -Aivan liian monia.
Niin.
Ymmärrän.
Mutta tänään näin sen, mitä esitykseltä toivon.
Mieltä ylentävää, fiksua, taianomaista.
Hän on tarkkanäköisin nuori nainen, jolle olet esitellyt minut.
Minulla on hyvä opettaja.
Mitä kirjoitat?
Nyt enimmäkseen runoja.
Hän on todella hyvä.
Suunnitteletko myös lavasteita?
Opiskelen sitä. -Aivan.
No, haluaisin lukea runojasi.
Ja nähdä luonnoksiasi. Tämä on yksityisnumeroni.
Olen imarreltu.
En ole nähnyt Dorothya. Onko vaimosi täällä?
Ei, hän on matkalla kotiin. Tapaamme -
kaikki siellä, luemme arvosteluja.
Olisi mukavaa, jos tulisit mukaan, Elizabeth.
Olisi virkistävää saada nuoria joukkoomme.
Ehkä voit selittää minulle,
miksi nuoret tytöt kiljuvat Sinatran perään.
Minä en kilju Sinatran perään.
Ei, hän kiljuu Sinatran alla.
Larry!
Olet tietysti tervetullut myös, Larry.
Yritän ehtiä. Pidän pienet juhlat kotonani.
Golden Gate -kvartetti...
En voi kilpailla Larryn kanssa juhlien järjestämisessä.
Haluaisin tulla. -Niinkö?
Dick, oletko tulossa?
Olen.
Onko sinulla kyytiä?
Voin tuoda hänet taksilla.
Haluatko tulla kyydissämme?
Mielelläni. -Hienoa.
Käyn vain sanomassa äidilleni.
Olen kuuliainen tytär.
Hän on ihana, eikö?
Hän on todella hätkähdyttävä.
Oletteko te kaksi...
Emme. Olen rakastunut häneen,
mutta kaikkihan ovat.
Mutta ei sillä tavalla.
Selvä.
Nähdäänkö siis myöhemmin?
Ehdottomasti.
Kiitos kaikesta.
Hra Rodgers.
Nti Weiland.
Kiitos.
Nähdään myöhemmin, Larry.
"Laulu sydämessäni näen suloiset kasvosi!"
Oletko tavannut ketään, jonka tiedät välittömästi -
muuttavan teidän molempien elämän peruuttamattomasti?
Kuten epäilinkin. Olet tunteellinen mies.
Milloin pääset töistä?
Pitää lukita paikka.
Entä sinä, Knuckles? Oletko jo valmis lähtemään?
En vielä.
Järjestän tänään valtavat juhlat kotonani.
Unohdin antaa hänelle lahjat.
Hihat tuottavat nykyään vaikeuksia.
Minulla on niveltulehdus olkapäässä.
Pitää kai alkaa käyttää viittaa.
Olen tosissani. Tuon viitan takaisin muotiin.
Näette minut ensi-illoissa silinterihatussa ja viitassa -
leijailemassa sumun läpi hopeakärkisen kepin kanssa.
Kai te tulette tänään?
Elizabeth tulee, olen varma siitä.
Hän tulee myöhään.
Kuunnelkaa, tämä on tärkein osuus.
Joskus myöhään, ehkä aamuviideltä -
juotuaan vähän liikaa malbecia -
hän kääntyy puoleeni ja kysyy:
"Hei, Larry, mitä luet?
Larry, milloin syntymäpäiväsi on?"
Ensimmäistä kertaa elämässään -
hän on kiinnostunut minusta.
Joskus sen on tapahduttava, eikö?
Muut miehet ovat tuottaneet pettymyksen.
Minä en koskaan tuota pettymystä. Minä vain...
Pieni ripaus Larrya yöllä.
Knuckles, soita matkamusiikkia.
Sininen kuu
Näit minun yksin seisovan
Viisastelija.
Vailla unelmaa
Ilman omaa rakastani vain
On se paljon parempi kuin helvetin "The Surrey With the Fringe On Top".
Larry, tuletko kanssamme Dickin luo?
Menkää edeltä. Tulen myöhemmin.
Tiesit, miksi olin siellä
Kuulit, kun rukoilin tiellä
Anna joku, josta välitän vielä
Ei hassumpaa. Kolminkertaiset riimit, joissa on järkeä.
Yhtäkkiä ilmestyit eteeni
En toista kättä halua enää käteeni
Ja kuulin jonkun kuiskaavan
Palvothan sä mua vaan
Ja kun katsoin taivaalle Kuukin näytti kullalle
Sininen kuu
Larry, minusta tämä on kauniin ystävyyden alku.
"Eikö olekin romanttista?"
Ei oikeastaan.
Sen nimeksi ei pitänyt edes tulla "Blue Moon".
Annoin sille nimeksi "The Bad in Every Man".
Kirjoitimme sen elokuvaan Kuolemaantuomittu.
Jack Robbins, entinen Rabinowitz, nimi ympärileikattiin MGM:llä,
hän kuuli laulun ja halusi tavata.
Hän laski pastraminsa ja sanoi: "Dick, rakastan melodiaa.
Se on yhtä hyvä kuin kaikki kappaleesi.
Mutta Larry, sanat ovat liian taiteelliset!
Eivät toki minulle. Tiedän, kuinka nerokkaita olette.
Teidän on kirjoitettava mänteille pimeässä.
Kukaan ei laula tuota."
Kysyin: "Mitä vikaa siinä on?"
Hän sanoi: "En edes muista nimeä!
Antakaa jotain, mitä voin mainostaa."
Kysyin: "Mikä sitten olisi hyvä nimi?"
"Blue Moon"?
Siitä tuli suurin koskaan kirjoittamamme hitti.
Rodgersista ja Hammersteinista tuli -
menestynein lauluntekijäpari Amerikan musiikkiteatterin historiassa.
Hart teki viisi laulua esitykseen Connecticut Yankee,
ennen kuin hänet löydettiin tokkuraisena -
ja humalassa istumassa sateessa lähellä 8th Avenueta.
Hän kuoli neljä päivää myöhemmin sairaalassa pimennyksen aikana.
Lorenz Hartin ja Elizabeth Weilandin kirjeiden inspiroima
Tekstityksen käännös: Saara Patiris