Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
II. Oscar Hammerstein: „Szórakoztató, figyelmes és dinamikus volt.”
Mabel Mercer: „A legszomorúbb ember, akit valaha ismertem.”
Táviratoztam, telefonáltam
Légipostát küldtem
Igen, tudom.
Elutasítottál És postaköltséget fizetni kényszerültem
Csak egyszer voltam szerelmes
Épp te voltál a nyertes
Hármas rím.
Ez is csak velem esik meg
Bassza meg!
Igen.
A WQXR beszámolója szerint Lorenz Hart, Amerika egyik legkiválóbb dalszerzője,
tüdőgyulladás szövődményeiben elhunyt
a manhattani Doctors Hospitalben.
Mr. Hart 48 éves volt.
Több mint 20 évig volt Richard Rodgers partnere.
Rodgers szerezte a zenéket, Hart írta a szöveget.
Zsenialitásukat egyesítve egy sor zenésjáték-slágert alkottak.
Gyakran hívták őket Amerika Gilbert és Sullivanjének.
Rodgers és Hart emlékezetes dalai között szerepel
a My Funny Valentine, a The Lady Is A Tramp,
a Where or When, az Isn't It Romantic?, a With A Song In My Heart,
a My Heart Stood Still, a Bewitched,
a Manhattan, az I Didn't Know What Time It Was,
és a Blue Moon.
Hét hónappal korábban 1943. március 31.
Tudjuk, ez a hazánk
Most jön a „hatalmas”.
És a haza hatalmas Mikor azt daloljuk
Olé, olé, olé!
A lényeg, „Oklahoma, minden oké!”
Innom kell valamit.
- Lorry! - Később találkozunk, anya!
Oklahoma!
Hurrá!
SARDI'S ÉTTEREM ÉS GRILL
Bárocska ZÁRVA
Utoljára mondom, tegye az útleveleket az asztalra!
„Ha Laszlo és az ügye ilyen fontos magának,
semmi sem fogja megállítani.”
Jól van, megkönnyítem a dolgát.
„Lőjön csak! Nekem szívességet tesz.”
A farkára célzok!
Az alig sebezhető.
Jézus! Hányszor láttuk már ezt a filmet?
Melyik a Casablanca legrosszabb sora?
„Nahát! Ilyesmire még nem volt példa.”
Nem volt még rá példa? Hogy a fenébe nem?
Tudnak egyáltalán angolul Hollywoodban?
De mégis szeretnünk kell Claude Rainst.
Tőle jó ez a film.
- Persze. - Miért is olyan remek?
Rains alacsony, mégis főszerepet kapott,
ez is lehetséges.
És ezt imádom.
Azt mondja Ilsának,
„Mademoiselle, ő olyan férfi, hogyha nő lennék,
és én nem lennék kéznél, biztosan beleszeretnék.”
Gondolj bele! Kivel jön össze a film végén?
Kik sétálnak el a ködben kéz a kézben?
Rick és Renault...
Mi megy Brazzaville-ben,
a szabad francia helyőrségben?
Azt nem mutathatják meg.
Oké. És melyik a legjobb sor a Casablancában?
„Így még sosem szerettek.”
Hát nem csodálatos?
Négy szó. „Így még sosem szerettek.”
Szerettek már így bárkit is? Vagy fele ennyire?
Hoznál egy felest?
Azt kérted, soha...
Csak nézegetem.
Felmérem borostyánszínű súlyát a tenyeremmel.
- Azt kérted, ne... - Hozd az italt!
Meséltem, mit mondott Elizabeth?
Vele találkozom itt ma este.
- Az, aki... - Eddie!
- Mi van? - Viselkedj!
Az anyja bármikor bejöhet.
- Bocsánat! - Komolyan.
Imádom a lányt. Ez több, mint szex.
- Mi több a szexnél? - Nem értem.
Egyáltalán nem érdemli meg, de ez mindig így megy.
„Irracionális imádatnak” nevezi.
Ő is költő. Meséltem már?
Adnál egy kis szódavizet? Az egyiket csodálom,
a másikat megiszom.
Szóval a lány...
Tényleg egy 20 éves
egyetemista lánnyal?
Bonyolultabb, mint hinnéd.
Hagyd itt az üveget!
Ez egy vizuális vers.
Titkolod a részleteket!
Tudod, mi a titkos célom idén?
- Mi? - Komolyan beszélek.
A titkos célom többé nem félni ennyire.
- Elizabeth Weiland. A... - Az az enyém!
Jézus! Csak ennyi jár öt dollárért?
Plusz a kiszállítás, igen.
Lorenz Hart?
Azt hiszem, már hallottam ezt a nevet.
Kiérdemeltél egy dollár borravalót.
Ilyesmire még nem volt példa.
Ezt tőle kaptam. New Havenből küldte ide.
Mert akartam valamit, amihez hozzáért.
Újra 17 évesnek érzem magam,
bár sose voltam 17.
Gyerekből azonnal lejárt lemez lettem.
- Hozz neki inni! - Kösz, nem. Dolgozom.
Jézus, akkor pont, hogy innod kellene.
Mi a neved? Sven, igaz?
- Troy. - Még jobb.
Figyelj, Sven, ráérsz ma este?
Hoznál egy italt a srácnak?
- Aha. - Nagy buli lesz
a házamban.
Az egész show-biznisz ott lesz.
Lefoglaltam a Golden Gate Quartetet.
Gyere, hozd a barátod,
vagy sok barátod.
Ilyenben még sohasem volt részed.
Ardsley-ben élek. A parknál, a 91. utcában.
Mondd meg a recepciósnak, hogy Lorenz Hart bulijába jöttél.
Tudnod kell majd a jelszót. Készen állsz rá?
„Így még sosem szerettek.”
Lassan!
Gyönyörű látvány.
Ön nem iszik?
A piától kivirágzom
Ismered ezt a dalt?
Nem.
Vicces Valentinom Édes, mókás Valentinom
Nem hallgatom túl sokat a rádiót.
Állítólag ismersz!
- Tudsz tőlünk bármilyen dalt? - Igen...
- Nem... - Manhattant választom
Bronxot és Statent...
Szerepeltünk a Time magazin címlapján!
A képem ott van a falon a...
Eddie, hol van a képem?
Átrendezték őket.
- Mit... - Mit szól ehhez?
Kék hold
Ezt ismerem!
Láttad, ahogy egyedül álltam
A szívemben álmot nem találtam
A szerelemre hiába vártam
A legrosszabb dalszöveg, amit valaha írtam!
- Ön írta? - Nem is ez lett volna a címe.
Szeretem ezt a dalt.
Visszaveszem a borravalót.
Gyere el a partimra, Sven!
Miután Bender doki megtudta,
hogy újra megkértem Vivienne kezét,
aki újból visszautasított,
azt mondta, „Larry, döntsd el, homoszexuális
vagy heteroszexuális vagy!”
Azt mondtam, „ambiszexuális vagyok”.
Megkérdezte, hogy az mit jelent.
„Mindkét kezemmel ki tudom verni.”
Larry! Van itt egy hölgy is.
Ők is tudják használni mindkét kezüket.
Egy írónak omniszexuálisnak kell lennie.
A világon mindenkinek benned kell lennie.
Férfiaknak, nőknek, lovaknak.
Hogy adhatnál hangot a világ egész kórusának,
ha nincs benned a világ egész kórusa?
Hogy hívják a fáradhatatlan, könyörtelen homoszexuálist?
„Kielégíthetetlennek”.
A nagy és dicső múltra! Amikor még minden sokat számított.
Folytasd! Jól játszol.
- Feltörekvő szerző vagyok. - „Feltörekvő”?
Tehát ambiciózus, igaz?
Felírom a neved. Hátha kell egy új társ.
Elmentél a premierre?
Oklahoma! Minimum felkiáltójellel.
Tény, hogy kerülendő
minden felkiáltójeles cím.
Mi is a neved?
Morty Rifkin. De a Morty Raffertyt használom.
Senki sem mondaná meg, hogy zsidó vagy.
Gratulálunk a premierhez! OKLAHOMA!
Tetszett az Oklahoma?
Hogy tetszett-e az Oklahoma?
Nos, Knuckles,
Knuckles O'Rifkinnek foglak hívni.
Láttam belőle részeket a bemutató előtt New Havenben,
mikor még Elmegyünk! volt a címe felkiáltójellel.
Biztos voltam benne, hogy Dick felhív majd azzal,
hogy nagy bajban vannak,
és tegyem viccessé a darabot. Mert humoros dalok kellenek nekik.
Kész voltam megmondani,
hogy a vidéki amerikai téma helyett
parodizáljuk ki a vidéki Amerikát.
Fejben már szövegeket írtam. Nem bírtam leállni.
És felhívott?
Viccelsz? Lefoglalta az újabb slágerek írása.
Ma a páholyomból az Oklahomó!-t néztem,
tele csillogó rózsaszín fényekkel,
cowboykalapokkal és pörgő lasszókkal.
Két dologban biztos voltam.
A darab átütő siker volt,
és átütően szar is.
Egy barátom látta a bemutató előtt.
Az egyik legjobb darabnak tartja.
A darab minden szinten félrevezető.
Ezt nem féltékenységből mondom.
Ma este megnéztem, és elszorult a szívem.
Körülöttem mindenki nevetett a gyenge vicceken.
Vállukat megragadva kérdeztem volna, „min nevettek?
Rajta, követeljetek többet!” És...
Rodgers egy zseni.
Ezt habozás nélkül mondom.
Zongoristaként tudod.
Igen, elég jó.
Elég jó?
Senki sem közelíti meg. A kreativitása és a remek, szárnyaló, férfias dallamai
úgy dolgoznak, mint a cölöpverő gépek.
Rodgers egy kőszívű szemétláda,
de szárnyra kelti a dallamokat,
és az igazi művészet védjegye a szárnyalás.
Gyönyörű érzésem támadt
Ez az a pillanat. Hallod?
Amikor kiráz a hideg,
és a dalszerzés gépezete hirtelen kitör a gravitáció karmai közül.
Talán öt ember képes erre a földön,
és ez a rohadék az egyikük.
II. Oscar Hammerstein szövegei.
Mit mondhatnék Oscarról?
Bármikor beléphet ide
a hatalmas testével.
Dick most direkt magas férfit választott,
ezt te is tudod.
De mit mondhatnék Oscarról?
Nagyon földhöz ragadt,
és lássuk be, a többségünk az.
Esküszöm, a munkám egyes pillanataiban
valami nagyobbat alkottam
magamnál.
Határozottan egyetértek.
Köszönöm! A szavak túlnőttek a zenén
és az őket éneklő szereplőkön,
akik egy pillanatra megközelítették a hallhatatlanságot.
Elnézést a határtalan önimádatomért, de így volt.
Ha senki sem mondja ki, majd megteszem én.
Írtam pár szót, amik kijátsszák majd a halált.
Egy igazi őrült szerénységével beszélsz.
Hé! Amikor Shakespeare azt írta,
hogy „márvány s aranyozott fejedelmi emlék
nem éli túl hatalmas énekem”,
mondta rá bárki is, hogy egoista?
Nem, zseninek hívták, aki tudta, maradandót alkotott.
Shakespeare vagy?
Az Oklahoma! megnyeri a Pulitzert. Tudom.
A középiskolák ítéletnapig játszani fogják,
mert annyira ártalmatlan.
De ki vágyik ártalmatlan művészetre?
Knuckles, figyelsz rám? Próbálok válaszolni a kérdésedre.
Azért teremtettek, hogy ne bántsunk meg másokat?
Ez a baj az Oklahomá!-val, és ez volt a baj
a kibaszott Green Grow the Lilacs-szel,
az eredeti darabbal.
Dick először nekem mutatta meg a darabot,
hogy dolgozzam fel. Nem tettem.
Nem az a baj, hogy nosztalgikus,
de az Oklahoma, felkiáltójellel,
egy nem létező világ nosztalgiáját idézi.
És ki akar olyan darabot írni, aminek a főszereplőjét Curlynek hívják?
Eszembe jutott egy dalszöveg.
„Moe, Larry! Tehénszarba léptem!”
Hogy bánt-e a dolog?
Huszonöt éve együtt dolgozunk,
és az első darab, amit mással ír, élete legnagyobb sikere.
Bánt-e a dolog?
- Larry... - Igen, kurvára.
De mesélnem kell Elizabethről.
Kiöntöm neked a szívem.
Na tessék! A húszéves...
Bármikor beléphet ide.
Rodgers is itt lesz ma este, ugye?
- Nyugi, bemutatlak neki. - Az remek lenne.
Meghallgathatnák a dalaimat.
Figyelj, és tanulj!
Mesélek nektek Elizabethről.
Van az arcában valami vonzó...
valami éteri.
Ez mi a faszt jelent?
Nézd, miket vettem neki ajándékba!
A könyvesboltban?
Ezt imádni fogja.
Használtat? Mit művelsz?
ÖRÖK SZOLGASÁG
Eredeti első kiadás. Nem érted
a rejtélyét és báját.
„Egész életemben erre vártam.”
Ezt írta Maugham a művében. Emlékszel?
- Én? - Igen.
„Az egyik szeret, a másik pedig engedi, hogy szeressék.”
Ez az igazság.
Tudod, bajban vagy,
ha egy „szolgaság” című
könyvben keresed az élet értelmét.
ÖRÖK SZOLGASÁG
Larry...
Ő egy lány, ugye?
Mindig azt hittem, téged jobban érdekelnek a...
Jobban érdekelnek?
Most ki fogsz elemezni engem?
Köszönöm, dr. Bacardi!
A By Jupiter próbáin találkoztam vele.
Nem színésznő a lány.
Másodéves egyetemista a Yale-en.
Nem a sima főiskolán, oda fiúk járnak.
Ő a képzőművészeti szakra jár.
Bohém istennők szürke köpenyben keverik
a festéket a reggeli fényben.
Csupán húszéves.
És te mennyi vagy?
Fiatalos 47!
Hogy hívom a leveleimben?
„Pótolhatatlan Elizabethem”. Hihetetlen!
Ha le tudnám írni, mi van most a szívemben,
az egész közönség szárnyra kelne.
Az Oklahoma! szégyenkezve tűnne el,
ha meghallaná a szívem néhány ütemét.
És én nagyon is tudom, miről beszélek.
Gyerünk!
Nyáron felébredtem 4:30-kor.
Az azt megelőző öt órában csak...
Mi a fenéért bámulod az órádat?
- Én itt dolgozom. - Szerinted én mi a fenét csinálok?
És én még pénzt sem kapok.
Még több virág...
Hozz még inni Svennek!
...Richard Rodgersnek.
Jézusom, ez mennyibe került?
Tizenhat dollárba. Plusz a kiszállítás.
„Dick, az az érzésem, hogy minden jól alakul számodra.
Szeretlek, Dorothy.”
Oscart idézi?
Huszonnégy éve írok együtt a férjével,
ő meg Oscart idézi?
Ardsley, 91. utca a parknál. Későn kezdünk.
Rendben. Köszönöm!
Jó estét!
Légy velem elnéző egy kicsit!
Hadd idézzem ide neked Elizabethet!
Elég! Megdugtad vagy sem?
Viselkedj! Knuckles, beszélhetnénk?
Persze.
Szóval, megdugta vagy sem?
Elizabeth!
Larry!
Pótolhatatlan Elizabethem!
Olyan jó, hogy látlak!
- Tetszik a frizurám? - Imádom.
- Jobb a vörösnél. - Szerintem is.
A vörös is tetszett, de ez túlvilágibb.
Készülődnöm kell.
Ne! Hoztam neked virágot!
- Lenyűgözöl! - Mindenkivel ezt teszem.
- Sok mesélnivalóm van. - Például?
- Újra naplót írok. - Elolvashatom?
Nem! A nagy a tiéd.
És ezt kapja Rodgers?
Larry, anyám belehalna, ha ezt látná.
- Ha megengeded! - Engedély megadva.
- Emlékszel a srácra? - Cooperre?
- Megtörtént. - Ne!
Igen.
A 20. születésnapom éjszakáján.
Drámai. Írhatnál róla egy darabot.
Egy musicalt. Feltámadt neki címmel.
- Larry... - Húsvéti darab!
Nagyon vallásos!
Vagyis majdnem megtörtént.
Azonnal tisztázzuk!
- Később elmesélem. - Nem, tudni akarom
a rövid verziót, azonnal.
A rövid verziót? Rendben.
Szép a hátán a bőr.
Rohannom kell.
Bemutatsz Richard Rodgersnek, ugye?
Ma rámarkolhatsz
jó erősen a tenyerére.
Larry! Olyan közönséges vagy!
Rámarkolhatsz a tenyerére. Vicces. Hé...
Egy egész musicalt írok Elizabethről
Frank Capra Miért harcolunk című filmjei alapján.
A musical címe
Miért dugunk lesz.
És a nagy záró dal...
a Szép a hátán a bőr lesz.
Húszévesen a testeden kívül
mi mással kereskedhetnél?
Nem történt köztetek semmi, ugye?
Mit írna Elizabeth, ha látná a hátam?
„A hátán a bőr olyan volt,
mint egy lehányt fehér lepedő.
A farka pedig úgy nézett ki, mint egy retardált unikornis szarva.”
Csak egyet...
ez segít túlélni a gratulálást.
Larry!
A hátán lévő bőrre, ami minden más testrészéhez hasonlóan
szép!
Hűha!
Hogy fér ennyi öröm egy ilyen apró pohárba?
Ennyi volt! Semmi többet. Megbeszéltük?
Hoppá! Hiányzik Gershwin.
Ebben a városban én láttam legtöbbször a Porgy és Bess című darabot.
A Porgy legjobb mondata,
„Mikor isten megnyomorította, magányossá akarta tenni.”
Gondoltál már színdarabként az életedre?
Amiben nincs szövege
az emberek 99%-ának?
Olyanok, mint a statiszták.
Te meg statisztálsz az ő darabjukban.
Ez nagyon mély.
- Szoktam gondolkozni. - Igen?
Nem csak statisztálsz?
Eltüntetnétek a rohadt virágokat a pultról?
Oké!
Úgy kell látnod őt, ahogy én.
- Most láttam. - Nem, hanem először.
Ha nem azt látod,
nem fogod megérteni, miről szól ez az este.
Szerintem nem dugtad meg.
Rajtad gyakorlom ezt a trükköt, mielőtt kipróbálom rajta.
Nem trükként mutatom meg,
hanem kísérletként, hogy bizonyítsam, hogy különleges érzékszervi kapcsolat
van közöttünk.
Hisz abban a baromságban.
Húsz percet beszélt a pszichokinézisről,
nem értettem egy szavát sem.
Csak ültem ott, bólogattam,
és azt gondoltam, „tényleg lila melltartót visel?”
Később megtanítom nektek a saját kártyajátékomat.
- A faszszopó römit. - Vigyázz a szádra!
Sértő számodra a „faszszopó”?
Nem használom. Faszszopó szavamra!
Mesélek az első találkozásunkról.
A trükk jobban érdekel.
Engem is.
Tudod, mi a legszexibb dolog a földön?
A félig merev pénisz.
Jézusom, ezt nem akarom hallani.
Nem neked mondtam.
- Kinek? - Magamnak.
Érdekes hallgatóságra van szükségem.
A félig merev pénisz ígéretes dolog.
A teljesen merev pénisz egy felkiáltójel.
Íróként sértő. Túl hangos, túl gyermeteg.
A történet végét jelenti.
De egy félig merev péniszből még bármi kisülhet.
De a nők pontosan azért vonzanak, mert nincs péniszük.
Engem is.
A miénknél sokkal érdekesebb érzelmi tájon élnek.
Olyanban, amiről mi csak álmodhatunk.
De ez az este nem a tájképekről szól.
Hanem kizárólag Elizabeth portréjáról.
Már megint, baszki!
Láttad, hogy gyönyörű, ugye?
Nem klasszikus értelemben szép. Mi is a megfelelő szó rá...
Szép cicik.
Kicsik, de nagyon csalogatóak.
Bár le tudnám őt festeni!
Szerintem ez a legintimebb módja annak, ahogy egy emberre tekinthetünk.
És a legkevésbé érzelgős.
Hogy pontosan reprodukálhassam az arcvonásait,
és a két apró szeplőt az arca bal oldalán.
Ön ismerősnek tűnik. Láttam már valahol a képét.
Író?
Akkor értékelni fogja ezt a történetet.
Mert arról szól, ami...
Kifejezhetetlen?
Ez a tökéletes szó.
Jézusom! Maga E. B. White! Ön „Andy” White!
El sem tudom mondani, mennyire élvezem az írásait.
Semmit sem élvezek náluk jobban.
- Imádom az ön nyelvezetét! - Köszönöm.
Az írásjelhasználatát.
Minden vesszőnek helye van.
Ön egy zenész, White.
Maga a zenész.
Ön mindenkinél nagyobbra fogja értékelni ezt a sztorit.
Nem tudom feltárni a lelkem a lány,
Elizabeth előtt. Tudja, mire gondolok?
Nem érdekelné. Sosem kérdez rólam.
Soha. És ez nem igazán a közöny miatt van.
Hanem azért, mert tudjuk,
hogy ő tényleg érdekesebb nálam.
Őszintén mondom.
Láttátok a haját?
Az tűnt fel először, mikor júliusban belépett a színházba.
Mintha más levegőt szívna, mint én.
- Ez tetszik. - Én mondom, White,
remek musicalt lehetne írni róla!
És egy rohadt szár kukorica sem lenne a darabban!
És srácok, csak hogy tudjátok,
„a kukorica elérte az elefánt szemét”
a legostobább dalszöveg az amerikai dalszerzés történetében.
Igen, teljesen értelmes és ütemes,
de hogy néz ki egy kibaszott elefánt
egy oklahomai kukoricaföld közepén?
- Szeretem az elefántokat. - Mint mindenki.
Nézze, Andy, ezt értenie kell.
Hallgatom, amit a lány mond,
de egy szavát sem tudom megismételni,
mert csak az jár a fejemben,
„várj, míg megérzed meleg tekintetét,
mely ábrándos, édes és bölcs”.
Róla írtam, amikor ezt a dalszöveget írtam.
Három tökéletes szó, tökéletes sorrendben.
Melyik dalszövegíró úszta volna meg az „ábrándos” szó használatát?
Melyik dal volt ez?
Mikor jó vagyok, nagyon jó vagyok.
Csak a hangzás számít! Ez az írók dolga.
Palástként terítjük ki sebezhetőségünket az egész világ számára.
Szeretem a „palást” szót.
Mert antik darab, mint mi.
Kér még egy italt?
Persze. Miért ne?
Ezer érvet tudok ellene,
de simán győznek a mellette szólók.
Eddie, hagyd az istent, dicsőítsd a háziorvost!
Még egy kört! Csak egy kicsit...
Tudja, mit imádtam a Floridáról szóló tanulmányában?
A következő sort.
„A tenger válasza minden kérdésre ugyanaz: Máris?”
Jézusom!
Egy hangot átalakítani valamivé?
Az örökkévalóság sóhajává.
Ez az én apró ajándékom.
A költészetre, ami ezernyi váratlan forrásból áraszt el minket.
Az ön költészetére!
Nézze, a lány húszéves, én pedig 47 vagyok.
Beszéljük meg, mint két bölcs alkoholista!
Kezdetben minden olyan volt, amilyennek tűnt.
Én voltam a mentora. Szerintem a szemében
a színház „nagyöregének” tűntem.
A By Jupiter próbáján voltam a Shubertben.
A darab kész káosz volt.
Épp Johnny Greennel vitatkoztam
egy dalszövegről.
Gyerekként beleszerettem a Give My Regards to Broadwaybe.
Add át üdvözletem az öreg Broadwaynek
Mondd meg neki rengeteget messze leszek, tényleg
Már gyerekként is azonnal tudtam,
hogy a belső rímtől olyan gyors és megkerülhetetlen ez a sor.
A „rengeteget”, a „messze” és a vége miatt is.
Logikusabb lenne azt mondani,
hogy „ott leszek, tényleg”.
De a „rengeteget messze leszek”
mindent megváltoztat.
Tudsz valamit Cohantől?
Amarra Amarra
Szóljon csak a harsona A harsona
Hogy jönnek a jenkik! Jönnek a jenkik!
Értesítsetek mindenkit...
Ott leszünk! Odamegyünk!
S míg véget nem ér Haza nem jövünk!
Mit énekeltek valójában a nagy háborúban?
„Vissza már sohasem térhetünk. Ott lesz a sírhelyünk.”
És így is lett.
Összesen 37 millióan haltak meg a nagy háborúban.
Egy háborút sohasem szabadna a „nagy” jelzővel illetni.
Ámen!
Mit gondolhat isten, mikor lenéz a teremtményeire,
és látja, hogy sírba küldünk
harminchétmillió embert a legnemesebb céllal?
Ezért esik folyamatosan az eső. Isten sír.
Igen, hazafi vagyok.
Te katona vagy. Az isten áldjon!
De most hányan fognak meghalni?
Meg tudjuk egyáltalán becsülni?
Eltávozáson vagyok. Gondoskodom anyámról.
Ő jobban fél nálam.
Mikor mész vissza?
Két hét múlva visszaküldenek az ellenség egyik gócpontjára.
Bradley Beachre.
Morzét oktatok egy hotelben.
Bradley Beach, ahol ellenséges ügynökök csavarognak a sétányon
bundát viselő zsidó nőknek öltözve.
Régen kamatyoltam egy Bradley Beach-i csajjal.
Tényleg?
Olvasta a Life Guadalcanalról szóló cikkét?
A csata előtt
a katonák ezüst dollárokkal kacsáztak
kavicsok helyett,
mert tudták, hogy sohasem térnek haza.
Nem tudtak besorozni a szemem miatt.
Mi a bajuk? Felnyíltak?
Ha már a haza nem térő embereknél tartunk,
szeretném, ha ezt elolvasná.
A By Jupiter színlapjából van.
Hangosan!
„Rodgers és Hart olyanok,
mint egy tacskó és egy dromedár.
Egyik az operát és a családot, másik a bárokat és embereket kedveli.
Dick házas, két gyerekekkel,
Hart szingli, eltartja a pultosokat.”
Szívesen, Eddie.
„A kis fickó, Larry, szivart szív,
nagyot, feketét, kicsit, barnát, mindenfélét.
Míg Dick, vagyis Rodgers csak cigarettázik.
Az egyik hajnali 4:30 körül fekszik le, a másik sohasem mulatozik.”
Tökéletes kifejezés.
„A fizikai és jellembeli különbségek ellenére
az intellektusaik remekül kiegészítik egymást.
Több mint ezer önálló dalt írtak.”
Ezer dalt?
„Hevesen vitáznak, nem veszekednek.
Húszévnyi munkásságuk során,
kizárólag egymással dolgoztak...”
Egészen mostanáig.
Lenyűgöző.
Én magam írtam.
És meg sem említettem a kibaszott Blue Moont!
Elküldtem Elizabethnek néhány kottámat. Nem válaszolt. Nem értem.
A csaj egy picsa.
Ez írják majd a sírkövemre.
- Hogy „a csaj egy picsa”? - „Lorenz Milton Hart.
Nem értette.”
A síromnál mások azt mondják majd,
- „én sem értettem.” - Én sem értettem.
- Hé, Larr, én értem! - Akkor, figyelj!
Elizabethtel együtt töltöttünk egy hétvégét. Tényleg.
Egy szenvedélyes, páratlan hétvégét, nyár végén,
mielőtt visszament a Yale-re.
Sohasem éreztem magam ilyen közel a tiszta önzetlenséghez.
Árnyalt és intim volt.
Pontosan mennyire intim?
Ide figyelj, bohóc!
Mikor találkoztunk, az első dolog, amit mondtam neki az volt,
hogy az övé a legjobb stílus a színházban.
Bár lenne egy fotóm a pillanatról!
Bárcsak lenne egy fotóm minden vele töltött pillanatról!
Nem bírom pontosan elmagyarázni. Próbálom meghatározni...
Andy, segítsen! Mi a jó szó erre?
Bűvölet?
Ön tudja, milyen nehéz ez.
Hihetetlen volt, hogy pont velem akart beszélni.
Körbenéztem a színházban,
gondoltam, biztos valaki más érdekli.
De nem! Lehuppant a mellettem lévő színházi székre,
olyan közel, amennyire az illem engedi.
Zakatolt a szívem.
Sohasem éreztem így sem férfi, sem nő iránt.
Sárga nyári ruhát viselt.
Nagyon meleg volt a színházban.
És órákig beszélgetett velem.
Csupasz lábait átvetette a szék karfáján.
Tudom, hogy egy középkorú pöcsnek hangzok,
aki belezúgott egy diákba,
és talán így is van.
De tudjátok, mit?
Talán mégsem erről van szó.
Néha úgy érzem... ne nevessetek ki,
hogy miután egész életemben vakon botlottam bele idegenekbe,
végre egy barátra leltem.
Talán ez a bűvölet definíciója.
Egy ragyogó hétvége!
Ezt el kell mesélnem, mielőtt Elizabeth visszatér.
Figyelsz rám egyáltalán?
Átvetette a lábait az izén.
Mintha az összes szerelmes dalszövegem
valamilyen verbális ektoplazmaként hirtelen emberi formát öltött volna.
- Milyen ekto? - Ez lehet, az anyja.
Ő nem hallhatja ezt.
És velem mi lesz?
Te csak egy statiszta vagy.
- De azért kifizetsz, ugye? - Persze.
Fontos számomra, hogy pontosan elmagyarázzam.
Forró nyári hétvége volt,
és a lehető legnagyobb könnyedséget színlelve megkérdeztem tőle,
hogy szeretne-e elmenekülni a városi forróság elől,
és velem töltené-e a hétvégét Vermontban.
Egy pillanatig sem habozott, és azt válaszolta,
„Szeretnék, Larry.”
Én mondom, Andy, ez a nő az esetem.
Bocsásson meg, hogy csak fecsegek,
de miként írná le másként a szerelembe esést
tényleges jelen időben?
Szóval erről van szó?
Talán. Nem tettem semmi rosszat.
Nem szegtem meg a Mann-törvényt, sem a középkorú férfiak törvényét.
Vettem neki egy festményt a tóról
egy vermonti tengerésztől.
Azért vettem, hogy emlékeztesse erre.
Egyszer kenuztam arrafelé.
Szia, Larry!
És aztán?
Harmadik felvonás. Még aznap
a kunyhó melegében találtam.
A falon a Ticonderoga erődből származó zászló lógott.
Feltűrt ujjú, kék, férfi munkás inget viselt.
Tudtán kívül elérhetővé tette számomra
a fiatalságának, az eszének és a kulcscsontjának
ajándékát.
Megérintettem a vállát,
és ahogy valami suttyó egyszer megírta,
„Megállt a szívem.”
Megfogta a kezem, és azt mondta,
„Larry, tartogassuk ezt egy másik napra.”
És csak annyit mondhatok,
hogy fennáll a lehetősége annak, hogy a ma este az a bizonyos „másik nap”.
Lépjenek egy kicsit hátrébb! Hölgyeim, gyönyörűek!
Rodgers!
Igen, gyönyörű!
Oké.
Nagyra értékelem. Nagyon köszönöm!
Hálás vagyok. Köszönöm!
Bravó!
Nagyon köszönöm!
Most jöjjön az este igazi előadása!
Eddie! Ezt tüntesd el!
Hé!
Megdugta vagy sem?
Szerinte ma este fogja.
Larry!
Ön szerint mit lát benne a lány?
Egy gazdag és híres fickót, aki segítheti a karrierjét.
Szerintem rájött, hogy imádja őt
a szépség egyik legnagyobb rajongója.
- Tudja, mit gondolok? - Mit?
Hogy szerintem lila melltartót visel.
Jól van, Rodgers! Uraim! Készítsünk egy képet!
Gyönyörű. Gyerünk! Jól van, nagy mosolyt!
- Gyönyörű! - Dick!
Hűha! A darab 20 évig műsoron lesz!
Nagyobb lesz, mint az Abie's Irish Rose!
- Meglátjuk. - Keresztényebb, így turnézhat is.
Jó, hogy eljöttél!
- Oscar! - Larry!
Te egyre magasabb leszel.
Mit mondhatnék? A dalszövegek zseniálisak.
Költőiek, mikor annak kell lenniük, viccesek, amikor az kell.
Minden rím a helyén van. Könnyű a fülnek.
Bolond leszek én, ha kialszik a fény
Tökéletes! Hallottátok a tapsom?
Te voltál a leghangosabb a színházban!
Mert nekem tetszett a legjobban a színházban!
- Kértek egy italt? - Nem, köszönöm!
Larry, van egy perced? Hagyjatok magunkra!
Bocsáss meg, Oscar!
Wimannel előszednénk az Egy jenki Arthur király udvarában-t.
Fantasztikus!
Arra gondoltam, Vivienne Segalt kérem fel rá.
Mein Gott! Tovább lesz műsoron, mint az Oklahoma!
50 helyet megveszek magamnak.
Kitaláltam egy új címet, Ó, Camelot!
Szerintem maradunk az eredetinél.
Camelot felkiáltójellel?
Oké, ne már! Komolyan beszélek.
Mindig komoly vagyok. Ezért hisznek viccesnek.
Arra gondoltam, ha lenne kedved dolgozni, talán...
- Soha jobban. - Gratulálok!
Nem szeretném zavarni. Csak... Mind imádtuk a darabot.
- Igen? - Sikeres lesz.
Igazán köszönöm!
- Ön Gladys, ugye? - Igen.
Jó volt látni!
Igen, arra gondoltam, hogy... nem csak előszednénk a darabot,
új szöveget is írnánk.
Négy vagy öt új számra gondoltunk.
Amit én írnék?
Persze, hogy te. Együtt írnánk.
Tudod, hogy már 16 éve csináltuk a darabot?
- Frissítésre szorul, nem? - 1927-ben. A Vanderbiltben!
Ez lehetne az új őszi Rodgers és Hart darab.
- Új poénok, új dalok. - Új utalások.
Kigúnyoljuk az egész háborút.
Jegyrendszer, nejlongyűjtés,
gumigyűjtés, új dal Vivienne-nek.
- Óvatosan! - Remek!
- Üdv! - Remek volt.
Hálásan köszönöm!
Tűzszünet, s megjött Cordell Hulltól az üzenet
Lányok, félre a posztót Ezúttal szerelmet osztunk
Hogy kerül Hull Camelotba?
Kit érdekel? Mókás!
A New York Journal-American azt írja,
„oly varázslatos a szemnek, mint Richard Rodgers zenéje a fülnek.”
- Rendben. - Remek.
Jó kezdés.
Készen állsz rá? Egészséges vagy?
Komolyan tudod venni?
Igen. Józan vagyok, Dick. Komolyan.
Egész este csak gyömbérsört ittam.
Kivéve ezt a pillanatot, mert most ünnepelnünk kell.
Ez az amerikai színház történetének legnagyobb musicalje.
Nem iszom veled, Larry.
Oké, rendben.
Weegee! Ezt örökítsd meg!
- Mi? Ne! Larry, muszáj... - Ne!
Rodgers és Hart újra együtt!
Jól van, álljanak közelebb! Gyerünk!
Tízet kérek belőle!
Nagyszerű. Írjon egy csekket!
Jól van.
Akkor készen állsz rá?
Ez az elmúlt 16 év legjobb ötlete.
Ugyanakkor szerintem valami teljesen újat kellene megálmodnunk.
Egyetértesz?
Soha nem látott, új Rodgers és Hartot.
Valami nagyot!
Szedjük elő a darabot!
- Jó. - Lépésről lépésre...
- De... - ...szerintem
- Figyu! - ...lehet jövőnk.
Valaki ezt másként gondolja?
Nem akarok olyan dalszerző lenni, aki más szövegírókkal
dolgozik.
Mint Arlen, Kern. Bírod Kernt.
Imádom. Kern akartam lenni.
De profiként kell dolgoznunk.
Mióta nem dolgozom úgy?
Reggelente adott időben akarok dolgozni, az irodámban.
- Ütemterv szerint. - Igen. Ez a dolgunk.
Nem akarlak keresgélni.
- Itt vagyok. - Másra gondolok.
Nem akarom hívogatni anyád
kilenckor, hogy kimássz
délben az ágyból.
- Dick... - Nem akarom újra ezt.
Csak ennyit mondok.
Ez üzlet, és kész.
Nem kellene felhoznom.
- Szeretném... - Azt akarom...
- Ez az eddigi legjobb műve. Tényleg. - Köszönöm!
- Ki ez? - Olyat írnék,
amit szeretünk.
Én is így érzek.
Dick! Burns Mantle épp a „Revű hajó óta
legáthatóbban és legmegnyerőbben amerikai zenés játéknak”
nevezte a darabot.
- A Revű óta? - Igen.
Hűha! Ez jó.
- Igazán remek. - Köszönöm, örvendek!
Bele kell szeretnem egy darabba,
nagyon vágynom kell rá, hogy megírhassam,
és hogy a közönség soraiból hallgathassam minden sorát.
Oké, az Egy jenkivel kezdjük.
- Négy-öt számmal, aztán... - Figyelj!
Én a Marco Polo kalandjaira gondoltam.
Dick! Csodálatos volt az előadás.
Nagyon köszönöm. Örvendek!
Csak nagyban. A Jumbónál is nagyobban.
Zenés cirkusz három poronddal.
Az előadás négy órás lenne vacsoraszünettel!
Nagyszabású vígopera lenne, melynek a világ adja a díszletét.
Mindenkit kigúnyolunk.
Te zeneileg gúnyolhatod ki őket.
Kiparodizálunk minden nemzeti zenei klisét.
Lesz francia szám, olasz szám.
A sötétség mélyén a kannibálok
Porgyt és Besst játsszák.
Bess, te leszel a vacsorám!
Jézusom! Ne már!
A darab regénynagyságrendű lesz.
Ez lesz a zeneszerzői karriered legnagyobb kihívása.
Az alapja, aki segít a közönségnek beleélnie magát a sztoriba,
a lány.
A földöntúli lány, akit Marco Polo magára hagyott.
Feleannyi idős, mint ő,
de évek óta vagy életében először most érezte meg a szerelem szikráját.
Az elején esküdözik.
Mint Benedetto a Sok hűhóban...
- Igen. - Esküdözik, hogy nem érdeklik
a nők. Megveti a szerelmet.
A szerelmes dalokat is kigúnyoljuk.
Nem. Olyan darabokat akarok írni, melyeknek van érzelmi alapjuk...
- Remek darab jó zenével! - Szia, hogy vagy?
Kösz! Örülök. Kemény kritikus vagy.
- Köszi! - Köszönöm!
Az első jelenetben szerelemellenesnek állítottuk be, ugye?
Találkozik a lánnyal, aki egy szabad szellemű,
skandináv kinézetű nő, két szeplővel az arca bal oldalán.
- Abszurd. - Ne csináld!
A nő szociálisan, pszichológiailag, szexuálisan
a férfitől eltérő univerzumban él, de lenyűgözi a pasast.
A férfit megbénítja a nő halványzöld szemének fénye.
Ő a világtörténelem legnagyobb felfedezője,
de csak annak van jelentősége számára, ami segít, hogy a nő észrevegye őt.
Ez a történet érzelmi alapja.
- Oké. - Fogjuk ezt a legendás,
hatalmas férfit,
és a vérét vesszük.
Mr. Rodgers, a nevem Robert Heffner. Oklahoma City polgármestere vagyok.
Eve-vel a darab miatt jöttünk
- New Yorkba. - Oké.
Üdv New Yorkban! Mindjárt végzünk.
Dick két perc múlva az önöké. Jól hangzik?
Két perc türelmet! Köszönöm, remélem, megérte.
- Kétségtelenül. - Örvendek! Köszönöm!
Jól van, gyerünk! Igyekezzünk!
És összejönnek? Rajta!
Arra vár a közönség is, hogy ezt megtudja!
Ez az egész történet motorja.
Jól van, figyelj, Larry!
Ha hajlandó vagy megírni,
valóban megírni és újraírni,
akkor működhet.
De nem fogok könyörögni érte. Érted?
15 perc munka után
már mész a dohányboltba.
- Ez... - Oké.
Megőrjít. Nem szeretem.
- Nem folytatom. - 24 éve így dolgozunk.
Gratulálok, Dick!
Így ment 24 évig.
- Kösz! - Végre sikeres a Liga.
Igen. Teljesen igazad van.
Nem fogok... veszekedni veled, Larry.
- Ki veszekszik? - Nem tudom.
Háborúban tényleg
Porgyt és Besst éneklő kannibálokra van igény?
Mire vágyik a közönség?
Ételaukción kurjongató cowboyokra?
Úgy tűnik, igen.
Igaz, elfelejtettem.
Az Oklahoma! témája egy háborúzó nemzet sürgős mivolta.
Ma az összes katona a közönségben elgondolkozott azon,
hogy miért harcolunk,
még ha csak egy pillanatra is.
Miért is harcolunk pontosan?
Nemet mondani képtelen, kockás ruhás bátor lányokért?
- Jól van. - Dick, ugyan már!
Maradjon köztünk,
de ezek a karakterek emberi lényként felismerhetetlenek.
Sokan felismerték őket és a szerelmet.
Ki kell mentenünk onnan.
Felismerték a családot, az országuk iránti büszkeséget.
Kezdesz Jenki fickónak hangzani.
Az éneklő kannibálokban jóval kevesebb
a felismernivaló.
De a kannibálok viccesebbek.
Ezt el kell olvasnod, Dick!
- Várjatok! Megyek már! - Jó.
Oké. Pontosan tudom, mire gondolsz.
Csak áruld el... mit írnál igazán?
Mi az álomműved?
- Álomművem? - Igen.
Az Oklahoma!
És a következő?
A Liliom jogairól tárgyalunk.
- A Molnár-darabéról? - Aha.
- 1909-ben is kínos volt. - Igen?
Musicalt akarsz írni egy kikiáltóról,
aki veri a barátnőjét, meghal,
- visszatér... - Működni fog.
A végén a halottak „purgatórium!” felkiáltással
levehetnék a glóriájukat.
Megcsinálom, ha kényszerítesz rá.
- A szívemben... - Nem.
Oscar csinálja.
Mit tud Oscar a századfordulós Budapestről?
Amerikanizálni fogja.
Modernizálja.
Maine lesz a helyszín.
Maine? Már megbocsáss, de Molnár modernizálása
- egy nagyon... - Ezt látnod kell!
A Times az?
Rascoe kritikája a World-Telegramban.
- Ajnároz. - Remek.
- Mindjárt megkapjuk a Times-t is. - Oké.
Mennem kell. Jön a Times.
Rendben.
- Kívánj szerencsét! - Mazel tov!
Maine-ben így mondják.
- Dick! Tökéletes volt a darab. - Köszönöm.
Örülök, hogy látlak! Tetszett?
Mit tud Dick Rodgers Maine-ről? Barmicvója volt, a fenébe is!
Meddig fogják még eladni ezt a mesét?
„Higgy, remélj, a holtak vigaszt nyújtanak majd.”
Mintha kurvára megtennék!
Adj még egy italt, Eddie! Egy valódit!
Kérem, igyon meg velem egy italt, Andy!
Hogy bírod?
Házasságkötésnél azt mondják „jóban-rosszban”, tudod?
Azt hiszem, az életem a „rosszban” szakaszába lépett.
Olyan csendben történt, hogy észre sem vettem.
Érezte már ezt?
Mindennap ezt érzem.
Köszönöm.
Néha azt hiszem, „isten végzett velem”.
Voltak slágereim,
szerettem néhány számomra becses embert.
Ő pedig most továbblépett.
Elavultnak érzem magam.
„Elavultnak”? Az jó dolog, nem?
Azt jelenti, már nem áll fel.
Ezért nem ismerős a szó.
Írjon fel a listára!
Látta a madarakat a Central Parkban?
Min dolgozik mostanában?
Egy gyerekkönyvön.
Kiéghettem a tanulmányok írásától,
nem megy túl jól.
Ami az írást illeti,
én is a „rosszban” járok.
Miről szól a sztori?
Bárcsak tudnám!
Az útról, amit mindenki megtesz?
A tökéletes és az elérhetetlen kereséséről?
Kifejezhetetlenről!
Ez túl megfoghatatlan ötlet egy gyerekkönyvhöz.
Van egy sorom önnek.
„A férfi egész éjjel kergette a nőt az ágy körül, majd rájött,
ez „befejezhetetlen”.
Nem inkább beteljesíthetetlen?
Ez jobb.
Reggelente kimegyek
a parkba, kiviszem az egeret a konyhámból.
- Valóban? - Van egy kis üvegdobozom,
ami elkapja az egeret, de nem öli meg.
Minden reggel bemegyek a konyhámba,
és az egér ott van a hűtő aljánál.
A barna kis egérkém boldogan eszi a kekszet, amit kiraktam neki.
Minden reggel kiviszem őt a parkba,
kinyitom a dobozt, az egér nagyot ugrik, és befut a bozótba.
És másnap reggel, átkozott legyek,
de újra a dobozban van!
Honnan tudja, hogy ő az?
Ugyanúgy néz ki.
Látszik a kinézetén az átkozott New York-i bizakodás.
De hogy jut fel a 19. emeletre?
Talán lefizeti a portást.
Ma reggel nem volt ott.
Csak a keksz volt a dobozban.
Igazán hiányoltam a kis fickót.
Azt hiszem, kezdek azonosulni vele.
Van neve?
Stuartnak hívom.
„W”-vel vagy „u”-val?
„U”-val. Nagyzolás nélkül. Ő egy átlagos, középosztálybeli egér.
Kérem, bocsásson meg egy pillanatra!
Ez az ujjongás ráment a hólyagomra.
„Agnes de Mille apró csodákat művelt,
olyan eredeti táncokat talált ki, melyek illenek a történethez és a dallamokhoz.
„ Az Oklahoma! friss...”
Oké. Van egy jó viccem.
Hogy hívják a fáradt homoszexuálist?
Nem tudom.
Baszki, elfelejtettem!
Ez tényleg vicces.
„A darab földöntúli, és bizsergető hatást kelt.”
FÉRFIMOSDÓ
Emlékszel Atkinson kritikájára, amit a Fickós Joey-ról írt?
„Komor és szürke.
Képes valaki ivóvizet nyerni egy mérgezett kútból?”
Annyira megbántott, hogy elsírtam magam.
Vivienne Segal karjaiban sírtam.
Megölelt, és azt mondta,
„a történelem majd bebizonyítja, hogy téved, drágám.”
Hát nem ez a legédesebb mondat
a világon?
Valóban „drágámnak” hív.
Hűha!
A Time azt írta,
„ha kint tudod hagyni az erkölcseidet,
szeretni fogod a darabot.”
Milyen szar dicséret ez?
- A Fickós Joey-ról beszélek. - Értem.
Azt nem láttam.
Wolcott Gibbs imádta a darabot.
Azt mondta, „egy zenés, táncos produkció,
emberként beszélő és viselkedő,
élő, háromdimenziós karakterekkel.”
Látja? Ez az.
Ma este bemutat Rodgersnek, ugye?
A vizelés kétfelvonásos darab lett számomra,
egy rövid szünettel.
Imádom Vivienne-t. Az isten szerelmére!
Az együttérzését.
Tudod, hogy „drágámnak” hív?
Fent voltunk a Starlight Roofon.
Odafordultam hozzá, és azt kérdeztem, „Vivienne, hozzám jönnél?”
Ezt mondtam neki. Egyenesen az arcába.
Tudod, mennyi bátorság kell ahhoz, hogy ezt megkérdezd egy nőtől?
Még álmodni sem mertem erről a kérdésről.
Igen. Egy pillanat volt.
Az I've Heard That Song Before-t játszotta a banda hajnali kettőkor.
Vivienne azt válaszolta, „szeretlek, drágám,
csak nem úgy.”
„Nem úgy.”
Két rövid szó.
Hat apró betű, ami azt jelenti,
„vége a játéknak, balek”.
Kértem, hogy gondolja át.
Megfogtam a kezét, halványszürke lakkot viselt...
Most már... ihatok.
Emlékeztek, mit mondott Mike Todd az Oklahomá!-ról New Havenben?
„Se nevetés, se mellek, esélye sincs.”
Most már van esélyünk. Jó, olvasd fel!
Csodálatos! A következőket írta Nichols a Times-ban.
„A csodálatos a legjobb jelző
a Liga ezen utazására,
mely az üde és ragadós jókedvet a jó modor bájával, jó alakítással,
tánccal és énekkel kombinálja.
Richard Rodgers zenéje is jót tesz a darabnak, mivel ez az eddigi
egyik legjobb alkotása.”
„Mr. Rodgers zenéi mindig bővelkedtek a kecsességben,
de ritkán állnak össze olyan harmonikusan, mint az Oklahoma! esetében.
„Keringőket, szerelmes és komikus dalokat, illetve olyan főcímdalt komponált,
amit a kérdéses állam jobban tenné,
ha azonnal himnuszává avatná.
Az Oh, What a Beautiful Morningot, és a People Will Say We're in Love-ot
országszerte számtalan zenegép fogja játszani.
A Pore Jud című gyászdal, melyben a főhős megpróbálja meggyőzni riválisát,
hogy akassza fel magát,
elképesztően komikus.
A The Farmer and the Cowman, a The Surrey with the Fringe on the Toppal
szintén említést érdemelnek, mert megközelítik a tökéletességet.”
Ezt ismételd meg!
„...mert megközelítik a tökéletességet.”
Ezt írjátok rá a plakátra!
„Megközelítik a tökéletességet.”
Gyerünk, emberek! Buli az emeleten! Tortával és pezsgővel!
Oscar! Bravó!
Gratulálok!
Beszélhetnénk egy percre?
Lehetne később?
Nem. Csak egy pillanat. Fontos lenne.
Egy pillanat a zenei zsenivel.
Egy dolgot el akarok mondani, Dick.
Csak egy pillanat lesz, Dick. Fontos.
Mikor először hallottam rólad,
csak Morty Rodger kisöccse voltál.
- Tizenhét éves lehettél? - Tizenhat.
- Én 23 voltam. - Szép munka!
Te voltál a bölcs öreg.
De amikor először hallottam a zenédet,
tudtam, hogy te tehetséges vagy.
Kételkedtem, hogy én az vagyok-e,
de hallottam valamit aznap délután.
Eredetiséget, dallamot, kecsességet...
Gyerünk, Larry! Fejezd be! Mi bajod van?
Egész életedben ezért az estéért dolgoztál, Dick.
Mindenkinél keményebben. Te érdemled meg a legjobban.
Jól van! Köszönöm, Larry!
Jól van, ezt akartam... Csak menj... élvezd a partidat!
Nézz rám!
Teljesen újat csinálunk az Egy jenkiből.
- Igen. - Írunk négy-öt új dalt.
- Van ötletem. - Ugye?
Igen. Ha kész a Marco Polo pár oldala,
átküldhetem?
Ezt kérdezed? Larry, neked köszönhetem a szakmai életem.
Nyári túrák a Niagarához És egyéb csodákhoz
Egyre több galibát okoz...
Hol hallottuk először a rádióban?
A szüleid nappalijában. Az első slágerünk lett.
Ez volt életem egyik legelképesztőbb pillanata.
- Huszonkét éves voltam. - És esküszöm, még előttünk áll
életünk legjobb alkotása.
Igen, az új Egy jenki.
Igen. És még nagyobb dolgok.
- Dick, gyere fel! - Jó. Megyek!
A Marco Polo a boldogságról szól majd,
a nehezen megszerzett, érzelgéstől mentes boldogságról.
- Rossz az érzelgősség? - Mi? Túl egyszerű.
Az Oklahoma! túl egyszerű?
Egyszerű, ha a férfi végül megszerzi a nőt?
Kiiktattál minden valaha írt zenés játékot,
Larry.
Nekem túl egyszerű.
Hallottad a közönséget?
Igen.
Ezerhatszázan nem tartották túl egyszerűnek.
Azt mondod, 1600 ember téved?
Csak azt mondom...
hogy te és én érzelmileg sokkal bonyolultabb dolgokat alkothatunk.
Nem kell szolgálnunk a közönség...
- Mi szolgálunk? - Nem ezt mondtam.
- Irving Berlin szolgál? - Imádom Berlint.
- A fehér karácsony szolgál? - Abban nem hiszek.
Oké.
Talán megváltozott a közönség.
Még mindig nevetni akarnak.
Nevetni akarnak, de nem úgy.
- Hogy nem? - A stílusodban.
Egyszerre nevetnének és sírnának.
Érzéseket akarnak.
Te vagy a legrégebbi barátom.
Te...
egyedi vagy.
Ez állhatna a gyászhíremben.
- Csak mondom. - Most itt vagyok.
- Készen állok a munkára. - Igen?
Visszamész az Doctors Hospital kórházba?
Nincs szükségem rá, hogy visszamenjek oda,
és pszichiáterre sincs szükségem.
- Köszönöm! - Csak segíteni akartunk.
Kik? Te és Oscar? Segítetek nekem?
Szerinted köze volt ehhez?
Az Oklahoma! lesz a karriered legnagyobb sikere.
- Ezt nem tudhatod. - A seggfej Kronra
bíztad a pénzem. Nem tudok...
A bátyád ragaszkodott ehhez.
Teddy könyörgött...
Talán Teddyvel kellene szöveget írnod.
Én írtam a szöveget.
Ez meg mit jelentsen?
A By Jupitert talán kitörölted az emlékezetedből?
Mit töröltem ki?
Logannel könyörögtünk neked a plusz versszakokért, sorokért,
te meg olyan részeg voltál, hogy meg sem jelentél.
Így nekem kellett szöveget írnom.
- Egy kurva szót sem írtál... - Honnan tudod?
- ...a darabba. - Honnan tudod?
Nem voltál ott, hogy...
Tudod, mit?
Ha nem baj, ma este nem veszekszem
- veled. - De igen!
Én nem szeretek veszekedni.
Nézd, sajnálom!
Nem érdekel, ha valaki belémköt.
Nem jelent semmit számomra.
De senki sem köthet bele a munkámba. Ez jelenti mindenemet.
A munkád zseniális. Nem ez a baj.
A munkád az első találkozásunk óta zseniális.
Még mindig emlékszel rá?
Álltál a mamuszodban és a csíkos köntösödben?
A reggeli borostáddal, este 11-kor.
Életem végéig emlékezni fogok erre.
Oké.
- Mennem kell. - Oké.
- Az egész társaság vár. - Hát persze.
Négy vagy öt dal, rendben?
Mondtam, már vannak is ötleteim!
Vivienne egy nagy humoros szólóban
adja elő, hogy miként ölte meg a korábbi férjeit.
Vicces is lehet.
A címe lehetne Tartsuk életben a szerelmünk.
Jól vagy, Larry?
Mi történt White-tal?
- Elment - „Máris?”
Annyi mindent akartam még mondani neki.
Talán ő is statiszta volt.
Hozol még egyet?
Az utolsót, Larry.
Ismered a hatástalan bluest?
Mert még nem írtam meg.
Rá kéne tenniük a képem arra az üvegre.
„A whisky, ami Lorenz Hartot alkalmatlanná tette a munkára.
Vegyen kötvényeket!”
Kezdek rosszul hallani.
Egyik este hallgattam egy énekest.
A „gyilkos szívéről” énekelt.
Egy igazán eredeti metaforának tartottam.
„A gyilkos szívem”.
Majd kiderült, a „titkos szívéről” énekelt.
Már megjegyezni sem bírok semmit.
A önéletrajzom címe lehetne az is,
hogy „Szólj, ha már meséltem!”
Duplán nyomtatjuk ki a szöveget.
Komolyan. Láttam már ezt csinálni.
Amíg nincs tánc az este további részében.
Jobb, ha vigyázol...
Az én pótolhatatlan Elizabethem!
Larry!
- Tetszik? - Ez...
Hammerstein kincsnek nevezett!
Nagyon ért a szavakhoz.
George, ő itt Lorenz Hart.
Igazán megtisztelő, hogy megismerhetem.
Beszélhetnék Elizabethtel egy kicsit négyszemközt?
Aztán a magáé.
Egyáltalán nem gond,
ha megígéri, hogy indulás előtt ad egy autogramot.
George végzős a Yale-en.
Zenét tanul, de rendező akar lenni.
Rendező. Hogy hívják?
George Hill.
Adok egy tanácsot a jövő rendezőjének, George Hillnek.
Elfogadja a tanácsom?
Megtisztelne vele.
Vigyázzon a szerelmi történetekkel!
Inkább gondoljon a barátságok történetére!
Azokban születnek az igazán tartós dolgok.
Köszönöm. Megjegyzem.
Később találkozunk, George!
Ezt az anyámtól kaptam.
Nagyon meghatódtam tőle.
A jó természetű kulcscsontom.
Óvatosan! Az anyám...
Oké. Jól van...
Sajnálom! Tudom, hogy csak november 19-én lesz a szülinapod.
Skorpió vagyok.
Ebben sohasem kételkedtem.
Megkaptad a kottákat, amiket küldtem?
Annyira lefoglaltak a vizsgák, hogy félreraktam őket, és...
Megfeledkeztem róluk. De most van rájuk időm. Ígérem.
Megkérem egy barátomat,
hogy játssza el az összes dalt.
Csak nyugodtan.
Ez a csodálatos a művészetben, nem igaz?
Megvár.
Köszönöm a leveleket, amiket írtál.
Nagyon élveztem az olvasásukat.
A szobatársam nem hitte el, hogy Lorenz Harttal levelezem.
Emlékszem, Vermontban vörösbort ittál.
Malbecet. Népszerű ital a Yale-en.
Francia malbecet rendelsz, majd úgy teszel, mintha tudnád,
pontosan melyik szőlészetből származik.
Ne említsd Vermontot anyám előtt, jó?
Nem tud a kis kiruccanásunkról.
Hála az égnek!
A velem történő dolgok 90%-áról nem tud.
Kiváltságosnak érzem magam, hogy én tudok róluk.
Vagyis augusztusban még tudtam.
Azóta rengeteg dologról be tudnék számolni.
Mesélj a srácokról! Engem ez érdekel.
Őszintén szólva, sokkal okosabb vagyok a többségüknél.
Szóval hátradőlök, és nézem, ahogy próbálnak lenyűgözni.
Nagyon szórakoztató.
Ha egyetemista lennék, félnék tőled.
Ott ül ez az intelligens, könyörtelenül figyelmes,
és borzasztóan érzelemmentes szépség,
aki a zöld szemei mögül értékel engem, és jegyzeteli
az esetlenkedéseimet.
Jó ég, halálra rémülnék.
Nem vagyok annyira ijesztő.
Mesélj még Cooperről!
Elég zavarba ejtő.
Jó, ha zavarba jössz,
mert vérvörössé válik az egész arcod,
majd a vörösség hirtelen el is tűnik.
Ez lényegesen tovább megmaradna.
- Szeretnék... - Elizabeth! Helló!
Remélem, semmi komolyat nem szakítok félbe.
A komoly dolgoknak várniuk kell.
Igazi kincs, nem?
Kérem, Mr. Hammerstein!
Csak egy pillanatra zavarok.
Larry, csak azt akartam mondani...
Először is, tudom, hogy ez nehéz este lehet számodra.
Nem, profi vagyok, Oscar. Mindketten azok vagyunk,
értjük az iparágunk természetét.
Larry, tényleg tetszett a darab? Vicces dalokban te kétszer jobb vagy,
mint én. Nem az erősségeim.
Kiröhögtem a belem. Vissza kellett rakatnom.
Egykorúak vagyunk, de mindig te voltál a tanárom.
- Nem. Én... - Nem, egész karrieredben
- mutattad az utat. - Kétlem...
Felszabadítottál minket.
Az amerikai dalok miattad hangzanak úgy, mint az amerikai beszéd.
Elég! Utálom a dicsőítést, különösen a sajátomat.
Oscar, a ma este a ti estétek.
A Dickkel közös sikeretek mindannyiunk sikere.
Az emberek végre újra akarnak előadásokra járni.
Igazi darabokra. Dickkel ötleteltünk egy kicsit.
- Csodálatos. - Van egy ötletünk egy óriási...
Marco Polós darabhoz... hatalmas... egyfajta zenei cirkusz.
Dick izgatott miatta.
Feldolgozzátok a Liliomot?
Ha megszerezzük a jogokat.
Izgalmasan hangzik.
- Elizabeth mondta, hogy a pártfogoltad. - Hagyd abba!
„Ő a tavasz ígért csókja, mitől a magányos tél hosszúnak tűnik.”
Kérlek!
- Remek szöveget írtál. - Pedig három hónapig sem adták.
- Kétszer is láttam. - Te...
Tudod, miről van szó, Stevie?
Very Warm for May. Max Gordon készítette.
A zene Jerome Kerné.
Ötvenkilencszer adták az Alvin Theatre-ben.
Ő a szomszédom. A zenés színház két lábon járó enciklopédiája.
Én a zenés színház két lábon járó nyavalyája vagyok.
- Örvendek! - Örvendek!
Musicaleket akar írni, ha felnő.
Ki a kedvenc szövegíród?
Oscar.
Persze. És mit gondolsz a munkámról?
Tetszik. Vicces.
Köszönöm.
Néha kissé felületes.
Nagyon fáradt. Hosszú napunk volt.
Gyerünk, Stevie! Hosszú az út vissza Doylestownba.
- Elmész vécére? - Nem vagyok fáradt.
Megkérdezte a véleményem a munkájáról.
„A komoly dolgoknak várniuk kell”?
Úgy sajnálom, hogy nincs gyerekem.
Cooper!
- Hihetetlen, hogy elmondom. - Mesélj!
Ne feledd, egy éve reménytelenül
szeretem a srácot.
Fogd meg! Gyere velem!
Renee, kaphatnánk öt percet négyszemközt?
Neked bármit, Larry.
Köszönöm.
Mondd el, hogy néz ki, megpróbálom elképzelni.
Mint Apolló? Magas és kék szemű.
A hátán a bőr
- szép volt... - Elég!
Mesélj el mindent, ami a szülinapod éjszakáján történt!
- A barátaim egy csapata... - Fiúk, lányok?
- Vegyesen. - Oké.
Ugyan, Larry, egyetemista hölgy vagyok.
Elvittek a Mory'sba, ahová nők nem léphetnek be.
Felcsempésztek a hátsó lépcsőn, mint az erős illatú csempészárut.
Az egyik lány persze magával hozta a randipartnerét.
Coopert?
Ez egyszerre tönkre tett és felvillanyozott engem.
Ott volt. A közelemben.
Későre járt.
Az asztal tele volt borosüvegekkel.
Nem számított, hogy sok volt a kiskorú,
mert olyan szégyentelenül flörtöltünk a pincérrel.
- Ittad a francia malbecedet. - Pontosan.
Gyorsan tanulok.
Ezért szeret mindenki, Larry. Te vagy a legjobb hallgatóságom.
Mert a saját dolgaim egyáltalán nem foglalkoztatnak.
Térjünk vissza a szülinapi zülléshez!
Az asztal üres borosüvegekkel tele...
Szóval késő volt.
- És Marjorie... - A lány, aki Cooperrel ment?
Hazament tanulni.
Az emberek egyesével eltántorogtak.
Éjfél volt.
Én pedig mellette ültem.
Ne siesd el!
Nincs olyan hely a földön, ahol szívesebben ücsörögnék,
mint itt veled.
Megkaptad a levelem? Ma buli lesz nálam.
Itt kell maradnom segíteni anyámnak...
Csak későn kezdődik.
Bőven lesz még időd itt ismerkedni.
Elhívtam a Golden Gate Quartetet. Ígérd meg, hogy eljössz!
Central Park West 320. a cím.
Azt mondtad, díszleteket és jelmezeket akarsz tervezni,
eljön a helyi színházi élet összes tagja.
Oké, vissza Cooperhez!
Jól van.
Együtt hagytuk el a bárt.
Tökéletes novemberi este volt. Keskeny sarló formájú volt a hold.
Cooper átkarolt engem. Mindketten kicsit részegek voltunk,
egymás karjaiban botorkáltunk.
Felhajtott ujjú, piros és zöld flaneling volt rajta.
Mintha érdekelt volna.
Jól nézett ki!
És te?
Szülinapom volt.
- Jól kellett kinéznem. - Fincsi.
Nekidőltem a flanel munkás ingjének,
és hidd el,
éreztem a belőle áradó férfiasság szagát.
Arra gondoltam, hogy fényes lila betűkkel ki kellett volna írni az égre,
- hogy „vágy”. - Jó.
Egy pillanat!
Keresek jeges vizet, és a nadrágomba öntöm.
Plusz jég is kellhet még.
A diákszövetsége alagsorában kötöttünk ki,
egy vacak, elhagyatott bárban.
Csak isten tudja, mennyi elfajult dolog történt odalent.
És most következik még egy.
Igen.
Egy éve figyeltem a srácot,
róla álmodoztam, és most ott volt.
A születésnapom estéjén.
Az egyetlen fényforrás egy tompa fényű lámpa volt,
aminek lovak és zsokék voltak a búráján.
Larry, mit tehetne egy lány?
Boldog születésnapot!
Elkezdett levetkőzni.
Tényleg hallani akarod?
Némileg érdekel.
Olyan megalázó.
Mert semmi sem történt.
Semmi?
Mint köztünk a tónál?
Nem.
Ott szándékos döntést hoztunk.
Mi alapján? Racionalitás? Már amennyire racionálisak lehetünk.
De ez...
Az történt, hogy nem tudta felhúzni a gumit.
Ne!
Megpróbálta.
- Megint megpróbálta. - Ne!
- Én is próbáltam. - Elég!
Életem legrosszabb tíz perce volt.
Tíz órának tűnt.
Sajnálom.
És tudod, mi volt a legrosszabb?
Máshol járt az esze.
Folyton azt motyogta, hogy a bor az oka.
Ez...
elhiszed, hogy túl kicsi volt a gumi?
És az egész idő alatt világossá vált számomra,
hogy ő... nem eléggé...
Nem tudom, mi a jó szó rá. Talán...
Hogy „nem szeret engem eléggé”.
Ezt nem lehet megkerülni, igaz?
Amikor a lány tiszta szívből szereti a fiút,
és a fiú nem viszonozza az érzéseit?
Van fogalmad róla, milyen érzés ez?
„Így még sosem szerettek.”
Egy évnyi rajongást vittem le magammal a pincébe,
tanulmányoztam a fényképét,
megtanultam a telefonszámát.
És ott volt ez a félig részeg gyerek, aki nem bírta színlelni sem,
hogy szeret engem...
Én... nem bántam volna, ha...
lakozott volna benne valami... szenvedély.
Vagy akár empátia.
De nem volt semmi.
Csak... a lovas lámpa.
Sokkal jobbat érdemelsz.
Igen.
Reggel beszéltem a szobatársammal,
mint lány a lánnyal.
Azt mondta, a férfiak néha nem tudnak teljesíteni az idegességtől.
Bárcsak elhihetném, hogy kicsit jobban érezzem magam.
De...
ő nem volt ideges. A legkevésbé sem.
Becsukta a szemét.
Mintha annak akart volna képzelni, akire igazán vágyott.
Hülyének éreztem magam.
És megalázottnak.
Haragudtam magamra, amiért hagytam, hogy miatta
értéktelennek érezzem magam.
Kipróbáltunk néhány kreatív alternatívát.
Ne!
Egyre csúnyább lett a helyzet.
Végül azt mondta, „Elizabeth, inkább napoljuk el.”
És így...
Így telt a 20. születésnapom.
Ta-dam!
Jézus sírt.
Egyre rosszabb lesz.
Nem bírom elviselni.
De mégis.
De úgy meséld el, hogy ne szégyelljem, hogy ember vagyok.
Az nehéz lesz.
Úgy egy héttel később,
mindenki hazament hálaadásra.
Felhívott, hogy szeretnék-e vele vacsorázni.
Ismersz. Nincs büszkeségem.
Azt mondtam, „persze”, és újra elmentem a diákszövetségéhez,
amely egy hatalmas ginkófa alatt áll.
A levelek besárgultak,
a fa törzse fekete volt az esőtől.
A legszebb dolognak tűnt, amit valaha láttam.
Azt mondtam magamnak,
„isten adott egy második esélyt”.
Felmentünk a szobába,
a szobatársa már távozott az ünnepre.
Becsukódott az ajtó,
és hirtelen...
nem beszéltünk többet a vacsoráról.
Beváltod az ígéretét!
Nem is kicsit.
Beindultak az események.
Gyakorlatilag letéptük egymás ruháit.
Nem beszélgettünk.
És ezúttal...
nem volt semmi gond.
Sem az első, sem a második alkalommal.
Hagyd abba!
Azt mondta, „utólag is boldog szülinapot, Elizabeth!”
Érdekel, milyen hihetetlenül végződött ez a mocskos kis történet?
Akkor láttam őt utoljára.
Ez novemberben volt. Több mint négy hónapja.
Biztos voltam benne, hogy felhív. Akár csak újabb szex miatt is.
De nem történt meg. Soha.
Azt hittem, írni fog.
De nem.
Ezért persze felhívtam.
Nem tudta elég gyorsan letenni.
Így írtam neki levelet.
- Négyoldalasat, gépelve, sima sorközzel. - Ne!
Nem válaszolt.
Azt mondtam magamnak, olyan volt, mint egy lázálom.
És talán végre lement a lázam.
És ez mind józannak és ésszerűnek hangzik.
De tudod, mit?
Ha most azonnal felhívna,
mindent eldobnék az életemből...
Három vagy akár 30 órát is utaznék, hogy még egy éjszakát vele tölthessek.
Mi bajom van, Larry?
Miért utaznál 30 órát olyanért, aki így bánt veled?
Mert szerelmes vagyok belé?
Tényleg?
Logikátlan. Rögeszmés. Szánalmas.
Nem ez az első eset, hogy ez történt.
Folyton ez történik velem.
Úgy érzem, nem látom tisztán az embereket.
Évekkel ezelőtt írtam egy dalt, aminek a címe
A szív gyorsabb, mint a szem.
A dal nem jó, de a címe igen.
És azt hiszem, igaz is.
A fejnek semmi köze a szerelem őrületéhez.
És...
Egyáltalán nem számít, hogy érdemes-e rá, ugye?
Értéktelen részvényekbe fektetjük a szívünket.
Tudjuk, hogy értéktelenek.
De úgy ragaszkodunk hozzájuk, mint a kisgyermekek a plüssmacijukhoz.
Elizabeth.
Mondd meg őszintén,
mit érzel irántam?
Ezt hogy érted?
Úgy értem,
a tóparti házban a naplemente után
átbeszélgettük a fél éjszakát,
és megérintettem a vállad...
Tényleg szerettél egy kicsit aznap este?
Tudod, hogy szeretlek.
Szeretsz?
Csak... nem úgy.
Azt mondtad, 30 órát utaznál, hogy találkozhass Cooperrel.
Hány órát utaznál értem?
Remeg a kezem.
Bölcsebb és mélyebb érzéseim vannak irántad.
- Tisztelet. - Köszönöm.
Hálás vagyok a felém tanúsított nagylelkűségért és önzetlenségért.
Senki sem érdeklődött az életem iránt úgy, mint te.
Meg sem érdemlek ilyen barátságot. Nagyon hálás vagyok neked.
Örökké hálás leszek.
Én is hálás vagyok, hogy feltámasztottál.
Állj!
Többen várakoznak már!
Egy pillanat!
Kérdezhetek valamit?
Talán túlságosan is személyes lesz.
Minél személyesebb, annál jobb.
Anyám...
A Ligának dolgozik, mindenkit ismer.
Látott minket együtt tavaly nyáron...
Értem, mire akarsz kilyukadni.
Azt mondta... Nem is tudom, hogy fogalmazzam meg.
Mondd csak!
Oké.
Többször is elmondta,
hogy „Az egy dolog, hogy nálad kétszer idősebb,
de szerintem nem is a nőkhöz vonzódik.”
Mit válaszoltál?
„Nézd, anya, tudom, amit tudok,
és hogy mit érzünk.”
Mit érzünk?
„Irracionális imádatot”?
És mégis honnan tudja anyád, hogy melyik nem iránt vonzódom?
Sajnálom. Nem kellett volna felhoznom a témát.
Bocsáss meg!
Igyunk az anyákra, hogy irgalmasan csendben maradjanak!
Sajnálom, butaság volt felhoznom.
Tudom az igazat, és hogy mit érzek.
Tudod, mit mondj anyádnak,
miközben a tűz mellett
vágyakozva számolgatja az Oklahoma! utáni jogdíjat?
Mondd meg neki, hogy Larry Hart megrészegül a szépségtől.
A szó idézőjeles értelmében.
Megrészegül tőle, bármiben is találja meg.
Férfiakban, nőkben, szivarboltok illatában,
vagy egy olyan húszéves költő hihetetlen szépségében,
akinek halványzöld a szeme, és két apró szeplő van a bal arcán.
Jól vagy?
A szívem nem lelkesedik a dohányzásért.
Larry, Dick Rodgers a kabátját keresi.
Megyek!
Bemutatsz neki?
Köszönöm, Renee.
Csodálatos, köszönöm szépen.
Ő itt a pártfogoltam, Elizabeth Weiland.
A pártfogoltad?
- Helló! - Helló!
Remek ember a példaképe,
ha ön képes távol maradni a bourbontől.
Az írások, a díszlettervezés és a jelmezek iránt is érdeklődik.
Igazán?
Mr. Rodgers, a ma esti előadás
csodálatos volt.
Köszönöm.
Ez volt életem legjobb musicalje.
Ezt bóknak veszem.
Az anyja a Liga tagja, jól tudom?
- Igen, Theresa Weiland. - Theresa.
- Szóval már sok előadást látott. - Túl sokat.
Igen.
Ismerős érzés.
De a ma esti előadás minden eddigit felül múlt.
Felemelő. Intelligens. Varázslatos.
Larry, ilyen figyelmes fiatal nőt még sosem mutattál be.
Jó tanárom volt.
Mit szokott írni?
Leginkább verseket.
Nagyon erőseket.
Díszleteket is tervez?
- Még tanulom. - Értem.
Szívesen elolvasnám pár költeményét.
Vetnék egy pillantást a vázlatokra. Ez itt a magánszámom.
Megtisztel.
Dorothyval még nem találkoztam. Itt van a feleséged?
Nem, hazament. Ott fogunk találkozni,
hogy átbeszéljük a kritikákat.
Örülnék, ha csatlakozna hozzánk, Elizabeth.
Üdítő lenne a fiatalabb generáció jelenléte.
Talán azt is meg tudná magyarázni,
miért ájulnak el Sinatrától a fiatal lányok.
Én nem ájulok el tőle.
Csak alatta.
Jól van, Larry!
Larry, téged is szívesen látunk.
Megpróbálok elmenni, de estélyt szerveztem otthonra.
A Golden Gate Quartettel.
Senki sem szervez Larrynél jobb estélyeket.
- Szívesen beugranék. - Igazán?
Dick, jössz?
Megyek!
Van, aki hazaviszi?
Taxival el tudom majd vinni.
Eljöhet velünk is.
- Örömmel. - Remek.
Csak szólok előtte az anyámnak.
Kötelességtudó lány vagyok.
Nagyon kedves, nem?
Nagyon szép.
Te és ő...
Nem. Szerelmes vagyok belé,
ahogy mindenki más is.
Csak nem úgy.
Oké.
Később találkozunk?
Abszolút.
Köszönök mindent.
Mr. Rodgers.
Miss Weiland.
Köszönöm.
Később találkozunk, ugye?
„Egy dallal a szívemben látom az imádni való arcodat!”
Volt már olyan, hogy találkoztál valakivel, és tudtad,
mindkettőtök élete visszafordíthatatlanul meg fog változni?
Sejtettem. Érzelgős ember vagy.
Mikor végzel?
Nekem kell bezárnom.
És te, Knuckles, te már végeztél, ugye?
Még nem.
Hatalmas parti lesz ma nálam.
Nem adtam át neki az ajándékokat.
Az ujjával mindig meggyűlik a bajom.
Begyulladtak a vállízületeim.
Szükségem lesz egy palástra.
Egyedül fogom újra divatba hozni a palástot.
Annyit láttok majd, hogy a premiereken cilinderben,
és palástban surranok át a ködön egy ezüstös végű bottal.
Ti is jöttök ma este, ugye?
Ő is ott lesz. Le merem fogadni.
Kicsit késni fog.
És ezt figyeljétek, hiszen ez a figyelemre méltó rész,
egy kicsit későn, talán hajnali 5 körül,
amikor már kicsit becsiccsentett,
oda fog fordulni hozzám, és megkérdezi,
„Mit olvasol, Larry?”
„Mikor van a születésnapod, Larry?”
Életében először
érdeklődni fog irántam.
Előbb-utóbb meg kell történnie, nem?
A többiekből már kiábrándult.
Belőlem nem fog. Én...
csak egy kis Larry vagyok az éjszakában.
Knuckles, játszanál valami zenét utazáshoz?
Kék hold
Láttad, ahogy egyedül álltam
Bölcs fickó vagy.
A szívemben álmot nem találtam
A szerelemre hiába vártam
Ez sokkal jobb, mint a The Surrey With the Fucking Fringe on Top.
Larry, velünk tartasz Dickékhez?
Menjetek csak, én később megyek.
Semmit sem titkolhatok előled
Imám hangosan csengett előtted
Kedvesem nem rejtem tetőled
Nem is rossz. Mindhárom rímel, ráadásul mind ide is vág.
Ekkor hirtelen elém kerültél
Kezeim közt egyedül te derülnél
Miközben valaki azt suttogta
Kérlek, rajongj értem
És amikor felnéztem A hold ott aranylott gyengéden
Kék hold
Larry, azt hiszem, ez egy gyönyörű barátság kezdete.
„Hát nem romantikus?”
Nem igazán.
Tudod, eredetileg nem is Blue Moon lett volna a címe.
A The Bad in Every Man címet adtam neki.
A dalt a Manhattan Melodramához írtuk.
Az MGM-nél a korábban Rabinowitzról átnevezett Jack Robbins,
a zene hallatán behívatott minket,
letette a sonkás szendvicsét, és azt mondta, „Dick, imádom a dalt”.
„Sohasem írtál még ehhez hasonlót,
de a szöveg szépelgő dumára hasonlít.
Szerintem nem szépelgő duma, zseniális fickók vagytok.
De sötétben élő balga embereknek írtok.
Ők nem fogják ezt énekelni.”
Megkérdeztem, „mi baj vele?”
Azt válaszolta, hogy még a rohadt címre sem emlékszik.
„Srácok, hozzatok valamit, amit népszerűsíthetek!”
Majd megkérdeztem, „mi legyen a címe?”
Blue Moon?
A poén az, hogy ez lett életünk legnagyobb slágere.
Rodgers és Hammerstein lett
az amerikai zenés színház történetének legsikeresebb dalszerző párosa.
Lorenz Hart öt új dalt írt az új, Egy jenki Arthur király udvarában-hoz,
mielőtt a szakadó esőben, részeg kábulatban, bénultan találták
egy járdaszegélyen ülve az 8th Avenue közelében.
Négy nappal később, kórházban halt meg, egy légitámadás okozta áramszünet közben.
Lorenz Hart és Elizabeth Weiland levelei alapján
Feliratok magyar szövege: Tarsó Bianka