Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
"Han var årvåken, dynamisk og morsom å omgås." -Oscar Hammerstein II
"Han var den tristeste jeg har kjent." -Mabel Mercer
Jeg sendte telegram og ringte
Jeg sendte luftpostspesial også
Ja, jeg vet det.
Svaret var farvel Det var til og med ubetalt porto
Jeg forelsket meg bare én gang
Og så måtte det være i deg
Trippelrim.
Alt skjer med meg
Faen.
Ja.
WQXR noterer bortgangen til en av USAs fremste låtskrivere,
Lorenz Hart, som døde i går kveld på Doctors sykehus på Manhattan
av komplikasjoner med lungebetennelse.
Mr. Hart var 48 år gammel.
I over 20 år skulle Hart og partneren hans, Richard Rodgers,
Rodgers skrev musikken, Hart ordene,
kombinere talentene sine for å skape en rekke musikalske komediesuksesser.
Ofte referert til som Amerikas Gilbert og Sullivan,
vil Rodgers og Hart bli husket for sanger som:
My Funny Valentine, The Lady Is A Tramp,
Where or When, With a Song In My Heart, Isn't It Romantic?,
My Heart Stood Still, Bewitched,
I Didn't Know What Time It Was, Manhattan
og Blue Moon.
Sju måneder tidligere 31. mars 1943
Okla-Okla-Okla-Okla-Okla
Vi vet at vi tilhører landet
Nå kommer "storslått".
Og landet vi tilhører er storslått
Vi sier bare "Du klarer deg bra, Oklahoma!"
Jeg trenger en drink.
-Lorry. -Vi sees senere, mamma.
Oklahoma!
Ja!
SARDI'S RESTAURANT OG GRILL
The Little Bar STENGT
For siste gang, legg brevene på bordet.
"Hvis Laszlo og saken betyr så mye for deg,
vil ingenting stoppe deg."
Greit, jeg skal gjøre det enkelt for deg.
"Kom igjen, skyt. Du ville gjort meg en tjeneste."
Husk at jeg har en pistol rettet mot pikken din.
Mitt minst sårbare sted.
Gud! Hvor mange ganger har vi sett den filmen?
Den verste replikken i Casablanca?
"En presedens blir brutt."
"En presedens blir brutt"? Hvordan kan du bryte en pokkers presedens?
Snakker de egentlig engelsk i Hollywood?
Men du må elske Claude Rains.
Han lager den filmen.
-Ja. -Vet du hvorfor han er så stor?
Han er hovedrolleinnehaver, og han er kort,
som beviser at du kan være begge deler.
Og jeg elsker dette.
Han sier til Ilsa:
"Mademoiselle, han er den typen mann som, hvis jeg var en kvinne
og jeg ikke var der, burde jeg være forelsket i Rick."
Tenk på det. Hvem ender han opp med på slutten av filmen?
Hvem vandrer bort sammen arm i arm inn i tåken?
Så Rick og kaptein Renault...
Hva tror du foregår
ved Free French-garnisonen i Brazzaville?
Det er en scene de ikke kan vise deg.
Greit. Beste replikk i Casablanca?
"Ingen har elsket meg så høyt."
Er ikke det fantastisk?
Seks ord. "Ingen har elsket meg så høyt."
Og hvem har vel blitt elsket høyt nok? Eller halvt nok?
Gir du meg en shot?
Du sa ikke...
Skal bare se på den.
Føle den ravfargede tyngden i hånden.
-Du ba meg... -Bare gi meg drinken.
Sa jeg hva Elizabeth sa til meg?
Jenta jeg skal møte her i kveld.
-Du mener hun du... -Eddie.
-Hva? -Vis litt klasse, ok?
Moren hennes kommer hvert øyeblikk.
-Beklager. -Seriøst.
Jeg elsker denne jenta. Og dette er mer enn sex.
-Hva er mer enn sex? -Jeg forstår ikke.
Hun fortjener ingenting, men er det ikke sånn det alltid er?
"Irrasjonell tilbedelse." Det er frasen hun kom med.
Hun er også poet. Sa jeg det?
Og kan du gi meg en shot med club soda?
Jeg drikker den ene og beundrer den andre.
Så denne jenta...
Er du virkelig, du vet,
sammen med en 20 år gammel collegejente?
Det er mer komplisert enn du kan forestille deg.
La flasken stå her.
Det er et visuelt dikt.
Du gir meg ingen detaljer.
Vet du hva mitt hemmelige mål er resten av året?
-Hva? -Jeg mener det.
Mitt hemmelige mål er å slutte å være så redd.
-Elizabeth Weiland. Til... -De er mine!
Jøss! Er det alt du får for fem dollar?
Pluss levering, ja.
Lorenz Hart?
Jeg tror jeg har hørt det navnet før.
Du har tjent en dollar i tips.
En presedens brytes.
Hun ga meg denne. Sendte den fra New Haven
fordi jeg sa jeg ville ha noe hun hadde rørt ved.
Herregud! Det er som om jeg er 17,
men jeg var aldri det.
Jeg gikk rett fra barndommen til utslitt.
-Eddie, gi gutten en drink. -Nei takk, jeg jobber.
Herregud, det er da du burde drikke.
Hva heter du? Sven?
-Troy. -Enda bedre.
Sven, er du ledig i kveld?
Eddie, kan du gi gutten en shot?
-Ja. -For jeg holder
en enorm fest hos meg.
Alle innen showbusiness kommer.
Jeg har booket Golden Gate-kvartetten. Jeg mener det.
Jeg vil at du skal komme og ta med en venn,
et dusin venner.
Det blir som ingenting du har sett før.
Jeg bor på Ardsley. 91st, på The Park.
Bare si til resepsjonisten at du skal på Lorenz Harts fest.
Du må vite passordet. Er du klar for passordet?
"Ingen har elsket meg så høyt før."
Sakte!
Det er et vakkert syn.
Drikker du ikke?
Etter en liter brandy Som en tusenfryd våkner jeg
Kan du den sangen?
Nei.
Min morsomme Valentine Søte, komiske Valentine...
Jeg hører ikke så mye på radio.
Du sa du kjente meg!
-Kan du ikke én Rodgers og Hart-sang? -Jeg vet...
-Husker ikke... -Jeg tar Manhattan
The Bronx og Staten...
Vi var på forsiden av Time Magazine!
Det er et bilde av meg på veggen der...
Eddie, hvor er bildet av meg?
De flyttes rundt.
-Hva... -Hva med denne?
Blå måne
Den kan jeg!
Du så meg stå alene
Uten en drøm i hjertet
Uten egen kjærlighet
Den verste teksten jeg noen gang har skrevet!
-Skrev du den? -Det skulle ikke engang være tittelen.
Jeg liker den sangen.
Jeg tar tilbake tipset mitt.
Jeg vil ha deg på festen min, Sven!
Doktor Bender sa til meg forleden
da jeg sa at jeg hadde fridd til Vivienne igjen:
"Hun avviste meg, igjen."
Da sa han: "Larry, bestem deg.
Er du homofil eller hetero?"
Jeg sa: "Doktor, jeg er ambiseksuell."
Han sa: "Hva pokker betyr det?"
Jeg sa: "At jeg kan runke like bra med begge hender."
Larry, det er en dame til stede.
Kvinner kan også bruke begge hendene.
Men for å være skribent, må du være omniseksuell, ikke sant?
Du må ha, inni deg selv, alle på jorden.
Menn, kvinner, hester.
Hvordan kan du gi stemme til hele verdens refreng
hvis hele verdens refreng ikke allerede er inni deg?
Eddie, hva kaller du en utrettelig, nådeløs homofil?
"Ubøgrenset".
For den store og herlige fortiden, da alt betydde så mye.
Fortsett å spille. Du er god.
-Takk, jeg er en aspirerende komponist. -"Aspirerende"?
Det betyr at du puster, ikke sant?
Jeg bør skrive navnet ditt ned om jeg trenger en ny partner.
Var du på åpningen i kveld?
Oklahoma!, med et utropstegn, til og med.
Fakta. Enhver tittel som trenger et utropstegn,
bør du holde deg unna.
Hva sa du at du het igjen?
Morty Rifkin. Men jeg kaller meg Morty Rafferty.
Ingen kan gjette at du er jøde.
Gratulerer med åpningskvelden OKLAHOMA!
Hva synes du om Oklahoma?
Hva synes jeg om Oklahoma?
Vel, Knuckles,
Knuckles O'Rifkin, det er det jeg skal kalle deg,
jeg så showet som forhåndsvisning i New Haven,
da de fortsatt kalte det Bort med oss! Utropstegn.
Og jeg var sikker på at Dick skulle ringe meg og si:
"Larry, vi har store problemer.
Du må gjøre showet morsomt. Vi trenger store komedietall."
Og jeg var klar til å si:
"Dick, i stedet for de typiske amerikanske greiene,
la oss lage en parodi på det."
Jeg skrev alt tekster i hodet. Klarte ikke å slutte.
Og ringte han deg?
Tuller du? Han var travel med å skrive flere hits.
Jeg satt i losjen min i kveld og så på "Oklahomo, utropstegn"
der nede, glitrende i alle de rosa lysene
og cowboyhattene og snurrende lassoer,
og jeg visste to ting med absolutt sikkerhet.
Det var en 14-karats hit,
og det var 14-karats søppel.
En venn av meg så det på forhåndsvisning
og sa det var blant de aller beste.
Stykket er falskt på alle mulige nivåer.
Og dette er ikke sjalusi, ok?
Jeg så det programmet i kveld, og jeg kjente hjertet synke.
Og rundt meg ler folk høyt. De ler av tredjerangsvitser.
Jeg ville ta publikum i skuldrene og si:
"Hva ler dere av? Kom igjen, krev mer!" Og...
Rodgers er et geni.
Jeg sier det uten et sekunds nøling.
Du spiller piano. Jeg har rett.
Han er ganske god.
Ganske god?
Det er ingen med hans rekkevidde, hans oppfinnsomhet,
flotte svevende maskuline melodier som bygger seg opp som tårnkraner.
Rodgers er en kaldhjertet jævel,
men han får en melodi til å sveve,
og det er kjennetegnet på stor kunst, at den svever.
Jeg har en deilig følelse
Det er øyeblikket. Hører du det?
Når ryggraden din gløder
og hele sangskrivingsapparatet plutselig brytes løs fra tyngdekraften.
Det er kanskje fem mennesker på planeten
som klarer det, og den jævelen er en av dem.
Og så, ord av Oscar Hammerstein II.
Hva kan jeg si om Oscar?
Han kommer hit når som helst,
hans to og en halv meter,
og Dick valgte bevisst en som var høy denne gangen,
det vet du.
Men hva kan jeg si om Oscar?
Han er så jordbunden,
og la oss innse det, de fleste av oss er jordbundne.
Men det er øyeblikk, jeg sverger,
det er øyeblikk i arbeidet mitt
der jeg har laget noe større enn meg selv.
Jeg er helt klart enig.
Takk. Ordene var større enn musikken,
større enn de som sang dem,
og de nærmet seg, i kanskje et halvt sekund, noe udødelig.
Unnskyld min uendelige selvtillit, men det gjorde de,
og hvis ingen andre skal si det, så gjør jeg det.
Jeg har skrevet en håndfull ord som skal lure døden.
Sagt med beskjedenheten til en ekte galning.
Da Shakespeare skrev:
"Verken marmor eller forgylte monumenter
av prinser skal overleve dette mektige rimet",
sa folk: "Herregud, for et ego"?
Nei, de sa han er et geni, og han vet at arbeidet hans vil vare.
Er du Shakespeare nå?
Oklahoma! kommer til å vinne Pulitzerprisen. Det vet jeg.
Videregående skoler vil spille den for alltid,
for den er så harmløs.
Men hvem vil egentlig ha harmløs kunst?
Knuckles, hører du? Jeg prøver å svare på spørsmålet ditt.
Er det derfor Gud satte oss her, for å ikke fornærme folk?
Problemet med Oklahoma! er dette,
og problemet var der i det opprinnelige stykket,
Green Grow the Fucking Lilacs.
Dick viste meg det stykket først, ok?
Han ba meg tilpasse det først, og jeg sa nei,
og greit, det er nostalgisk,
men Oklahoma!, utropstegn,
er nostalgisk for en verden som aldri eksisterte,
og vil du virkelig skrive et stykke der hovedpersonens navn er Curly?
Her er en idé til en sang.
"Moe og Larry! Jeg tråkket i kudritt!"
Er jeg bitter?
Vi skriver sammen i et kvart århundre,
og det første stykket han skriver med noen andre,
blir hans største. Er jeg bitter?
-Larry... -Visst faen.
Men jeg må fortelle om Elizabeth.
Jeg må tømme hjertet.
Den 20 år gamle...
Hun kommer hvert øyeblikk.
Rodgers kommer i kveld, ikke sant?
-Slapp av, jeg skal introdusere dere. -Det hadde vært fint.
Noen må høre sangene mine.
Lytt og lær.
Jeg forteller deg om Elizabeth.
Det er noe tiltalende,
eterisk, med ansiktet hennes.
Hva faen betyr det?
Jeg har kjøpt alle disse gavene til henne.
Kjøpte du noe fra Klein's?
Hun vil elske denne.
Den er brukt. Hva gjør du?
Førsteutgaven. Du forstår ikke magien
og mysteriet med jenta.
"Jeg har ventet på dette hele livet."
Det er det Somerset Maugham sier, husker du?
-Jeg? -Ja.
"Det er alltid en som elsker og en som lar seg bli elsket."
Det er vel sant?
Du vet du er i trøbbel
når du ser etter mening
i en bok med ordet "bondage" i tittelen.
Larry...
Hun er en jente.
Greit. Jeg har alltid trodd at dine interesser gikk mer mot...
Mine interesser?
Så nå skal du analysere meg?
Takk, dr. Bacardi.
Jeg møtte henne på øving for By Jupiter.
Hun er ikke skuespiller.
Hun går på college. Andreåret.
Yale. Ikke hovedskolen, den er for gutta.
Dette er kunstskolen!
Bohemske gudinner i grå forklær
som blander maling i morgenlyset.
Hun er 20 år gammel.
Og du er hva?
En ungdommelig 47-åring!
Gjett hva jeg kaller henne.
"Min uerstattelige Elizabeth!" Kan du tro det?
Om jeg kunne skrive det som er i hjertet mitt nå,
ville jeg fått hele publikum til å sveve.
Oklahoma! ville stenge i skam
om det kunne høre åtte takter av det i hjertet mitt.
Og jeg vet hva jeg snakker om.
Gå!
I fjor sommer var jeg våken klokken 04.30.
Alt jeg hadde gjort de siste timene...
Hvorfor ser du på klokken din?
-Larry, jeg jobber her. -Hva faen tror du jeg gjør?
Og jeg får ikke engang betalt. Greit.
Flere blomster...
Eddie, gi Sven en drink til!
...til Richard Rodgers.
Hvor mye kostet de?
Seksten dollar. Pluss levering.
"Dick, jeg har en herlig følelse av at alt går din vei.
Hilsen Dorothy."
Siterer hun Oscar?
Jeg skriver med mannen hennes i 24 år,
og hun siterer Oscar?
91st på Park, The Ardsley. Vi blir sene.
Greit. Takk igjen, dere.
God kveld.
Gi meg et øyeblikk.
La meg gjenskape Elizabeth for deg.
Nok! Knullet du henne eller ikke?
Vis litt klasse, Eddie. Knuckles, får jeg snakke med deg?
Ja.
Knullet du henne?
Elizabeth!
Larry!
Min uerstattelige Elizabeth!
Så godt å se deg.
-Liker du håret? -Jeg elsker det.
-Mye bedre enn det røde. -Jeg syns det.
Jeg likte det røde også. Men dette er mye mer utenomjordisk.
Jeg må ordne til festen.
Nei, jeg har blomster til deg!
-Jeg er overveldet. -Jeg har den effekten på folk.
-Jeg har så mye å fortelle deg. -Som hva?
-Jeg har skrevet dagbok igjen. -Håper jeg får lese.
Nei, den store.
Får Richard Rodgers denne?
Larry, moren min ville dødd om hun så dette.
-Med din tillatelse. -Tillatelse innvilget.
-Den fyren jeg fortalte deg om? -Cooper?
-Det skjedde endelig. -Nei!
Jo.
På bursdagen min. På 20-årsdagen min.
Ganske dramatisk. Skriv et stykke om det.
En musikal. Han har oppstått.
-Larry... -Det er en påskemusikal!
Den er veldig religiøs!
La meg presisere. Det skjedde nesten.
Presiser umiddelbart!
-Jeg sier alt senere. -Nei, jeg krever
å få høre den korte versjonen nå.
Den korte? Greit.
Huden på ryggen hans var feilfri.
Må stikke.
Du skal vel introdusere meg for Richard Rodgers?
Før kvelden er over,
får du en håndfull Dick.
Larry! Du er så vulgær!
En håndfull Dick, det er morsomt.
Jeg skriver en hel musikal om henne.
Den er inspirert av Frank Capra-filmene Why We Fight.
Denne skal hete
Why We Fuck.
Og den store balladen på slutten blir
Huden på ryggen var feilfri.
Når du er 20,
hvilken annen vare å forhandle med enn kroppen din har du?
Dere har vel ikke gjort noe?
Tenk hva Elizabeth ville skrevet om hun så ryggen min.
"Huden på ryggen hans
så ut som et hvitt laken noen hadde kastet opp på.
Pikken hans så ut som hornet til en tilbakestående enhjørning."
Bare én...
...for å få meg gjennom å gratulere ham.
Larry.
For huden på ryggen hennes, som alle andre deler av henne,
feilfri.
Jøss.
Hvordan kan så mye glede bli komprimert i en så liten beholder?
Det holder. Absolutt ikke mer. Enig?
Herregud! Jeg savner Gershwin.
Jeg vedder på at jeg så Porgy and Bess flere ganger enn noen andre i byen.
Beste replikken i Porgy:
"Da Gud skapte krøplingen, mente han at han skulle være ensom."
Har du tenkt at livet ditt er et skuespill
og at 99 % av folkene i det
er uten replikker?
De er bare statister.
Og du er bare statist i stykket deres.
Dypt. Veldig dypt.
-Jeg har også tanker. -Virkelig?
Jeg trodde du var statist.
Kan noen fjerne de jævla blomstene fra baren?
Ok!
Du må se henne slik jeg gjorde.
-Jeg har nettopp sett henne. -Nei, første gang.
Hvis du ikke ser det,
kan du ikke forstå hva hele kvelden handler om.
Jeg tror ikke du knullet henne.
Jeg vil øve på dette trikset på deg før jeg viser henne det.
Ikke som et triks.
Jeg viser det til henne som et eksperiment for å bevise
at det er en oversanselig kobling mellom oss.
Hun tror på alt det tullet,
snakker i 20 minutter om psykokinese.
Jeg forstår ikke hva hun sier.
Jeg sitter der og nikker og tenker:
"Har hun virkelig på seg en druefarget bh?"
Og senere skal jeg lære dere mitt eget kortspill.
-Kuksuger-rummy! -Larry, pass språket.
Blir du støtt av ordet "kuksuger"?
Greit, jeg skal ikke bruke det. Jeg lover,
som en kuksuger. Men la meg fortelle om første gang jeg så henne.
Jeg vil heller se korttrikset.
Jeg også.
Vet du hva det mest sexy på jorda er?
En halvreist penis.
Gud, Larry. Ingen vil høre dette.
Snakker ikke til deg.
-Hvem da? -Meg.
Noen interessante. Men det er sant.
En halvreist penis er et løfte.
En helt reist penis er et utropstegn.
Som forfatter fornærmer det meg. Det er for høyt, for ungdommelig.
Historien er over alt.
Men en halvreist penis, går den eller kommer den?
Men kvinner appellerer til meg fordi de ikke har peniser.
Jeg også.
De lever i et mye mer interessant emosjonelt landskap enn oss.
Et landskap vi bare kan drømme om.
Men denne kvelden handler ikke om landskap.
Det er et portrett av Elizabeth, og bare Elizabeth.
Nå skjer det igjen.
Vent, du så at hun var vakker?
Om ikke klassisk vakker, hva er det rette ordet...
Fine pupper.
Små, men veldig innbydende.
Jeg skulle ha malt henne.
Det virker som den mest intime måten å se på en person på.
Og den minst sentimentale.
For å nøyaktig gjengi flatene i ansiktet hennes,
de to små fregnene på venstre kinn.
Du ser kjent ut. Jeg har sett bilde av deg et sted.
Er du forfatter?
Da vil du sette pris på denne historien.
Fordi den angår det...
Ubeskrivelige?
Det er det perfekte ordet.
Herregud! Du er E.B. White! Du er "Andy" White!
Jeg kan ikke få sagt hvor mye jeg liker essayene dine.
Ingenting har gitt meg mer glede.
-Jeg er forelsket i språket ditt. -Takk.
Og i tegnsettingen din.
Du kan ikke flytte et komma?
Du er jo musiker, White.
Du er musikeren.
Du, fremfor alle, vil sette pris på historien.
Denne jenta, Elizabeth.
Jeg kan ikke spille for henne. Skjønner du?
Hun ville ikke vært interessert. Hun spør aldri om meg.
Aldri. Og det skyldes ikke likegyldighet, tror jeg,
men heller at vi begge ser
at hun er mer interessant enn meg.
Og jeg mener virkelig det.
Så dere håret hennes?
Det var det jeg la merke til da hun kom inn på teateret i juli i fjor.
Det var som om hun pustet annerledes enn meg.
-Jeg liker det. -Jeg sier deg, White,
hun ville blitt en flott musikal!
Og ikke en eneste jævla maisstilk i hele forestillingen!
Og bare så det er sagt:
"Maisen står så høyt som til øyet på en elefant"
er den dummeste teksten i amerikansk låtskrivings historie.
Ja, det gir perfekt mening, og ja, det flyter,
men bildet av en maisåker i Oklahoma
med en jævla elefant midt i?
-Jeg liker elefanter. -Det gjør vi alle, Eddie.
Andy, du må se dette.
Jeg hører på henne snakke,
men jeg kunne ikke si et eneste ord hun sa,
for alt jeg egentlig tenker er:
"Vent til du føler varmen i blikket hennes,
tankefull og søt og klok."
Jeg skrev om henne da jeg skrev den teksten.
Tre perfekte ord, i den perfekte rekkefølgen.
Hvilken annen tekstforfatter kunne ha sluppet unna med "tankefull"?
Hvilken sang var det?
Når jeg har det bra, så har jeg det bra.
Bare lyden! Det er det en forfatter gjør.
Vi bruker sårbarheten vår som en kappe som hele verden kan se.
Jeg liker ordet "kappe".
Fordi det er en antikvitet som oss.
Vil du ha en drink til?
Ja. Hvorfor ikke?
Kommer på tusen grunner til hvorfor ikke,
men de kan ikke slå grunnene til hvorfor.
Eddie, send Herren og pris fastlegen!
En runde til! Bare litt...
Vet du hva jeg elsket i essayet du skrev om Florida?
Den linjen.
"Havet svarer på alle spørsmål og alltid på samme måte: 'Så snart?'"
Herregud.
Å ta en lyd og forvandle den til hva?
Et evighetens sukk.
Min lille gave.
For poesien som strømmer ned over oss fra tusen uventede kilder.
For poesien din.
Hun er 20, jeg er 47.
La oss diskutere dette som to fornuftige alkoholikere.
Det var i begynnelsen, alt var akkurat som det virket.
Jeg var mentoren hennes, og jeg var vel
teaterets "store, gamle mann" i hennes øyne.
Jeg er på Shubert og øver på By Jupiter.
Forestillingen er et rot.
Jeg har en debatt med Johnny Green
om Give My Regards to Broadway.
Jeg husker at jeg forelsket meg i den sangen som barn.
Hils gamle Broadway
Og si at jeg kommer til å være der
Jeg visste umiddelbart, selv som barn,
at det som ga den linjen farten, uunngåeligheten, var det indre rimet.
Og ikke bare "there, here" Men det andre. "Way, say".
Linjen burde være:
"...and tell them that I'll be there."
Men å endre verbet til "say"
endret alt.
Knuckles, kjenner du en Cohan?
Bort dit! Bort dit!
Send ordet videre, send ordet videre Bort dit
Om at amerikanerne kommer! Amerikanerne kommer!
Tromme-tromme-tromming overalt
Vi kommer Vi kommer dit!
Og vi kommer ikke tilbake Før det er over, der borte!
Vet du hva amerikanerne sang under krigen?
"Vi kommer ikke tilbake. Vi blir begravd der borte!"
Og det ble de.
Totalt antall døde i den store krigen, trettisju millioner.
Jeg tror kanskje adjektivet "stor" aldri bør gå foran ordet "krig".
Amen for det.
Hva tenker Gud når han ser ned på skapelsen sin
og ser at under de edleste motivene,
sendte vi 37 millioner mennesker i graven?
Det er derfor det regner hele tiden. Gud gråter.
Jeg er patriot. Ja.
Du er soldat. Gud velsigne deg.
Men hvor mange skal dø denne gangen?
Kan vi sette et tall på det?
Jeg har permisjon og passer mora mi.
Hun er enda reddere enn meg.
Når må du ut?
Om to uker sender de meg tilbake til fiendens arnested.
Bradley Beach, New Jersey.
Jeg lærer bort morse på Hotel Grossman.
Bradley Beach, der fiendtlige agenter går på strandpromenaden
forkledd som eldre jødiske kvinner i pels.
Jeg pleide å ligge med en jente fra Bradley Beach.
Ja?
Leste du artikkelen i Life om Guadalcanal?
Om at før slaget
kastet soldatene dollarmynt i vannet
i stedet for steiner
fordi de visste at de aldri kom tilbake.
Jeg kunne ikke verve meg. Øynene mine.
Hva er galt? Åpner de seg?
Apropos folk som ikke kommer tilbake,
du må lese dette.
Fra By Jupiters programhefte.
Høyt!
"Rodgers og Hart
er ulike som en gravhund og en dromedar.
En liker opera og hjem, den andre går for nattklubber og folk.
Én er gift og har to barn,
den andre singel og støtter bartendere."
Bare hyggelig, Eddie.
"Den lille fyren er Larry, røyker sigarer,
store, svarte, små, brune, alle typer.
Mens Dick, det er Rodgers, røyker kun sigaretter.
Én legger seg halv fem hver morgen, den andre gir seg aldri."
Perfekt verb, hva?
"Til tross for forskjeller i kropp og sinn,
utfyller intellektene hverandre som hånd i hanske.
Sangene deres teller godt over tusen hver."
Tusen sanger?
"De er sterkt uenige, men slåss aldri,
og i løpet av de 20 årene de har holdt på,
har de kun jobbet med hverandre..."
Frem til nå.
Imponerende.
Jeg skrev det selv.
Og ikke én eneste omtale av pokkers Blue Moon.
Jeg sendte Elizabeth noen av notene. Ingen svar. Jeg skjønner det ikke.
For en kjerring.
Det er det de skal skrive på gravsteinen min.
-"Hun er en kjerring"? -"Lorenz Milton Hart.
"Han skjønte ikke."
Folk er ved graven min og sier:
-"Jeg skjønte det heller ikke." -Absolutt ikke.
-Hei, Larr, jeg skjønner! -Hør her.
Elizabeth og jeg hadde en helg sammen. Det hadde vi faktisk.
En lidenskapelig, ekstatisk helg, mot slutten av forrige sommer,
før hun dro til Yale.
Aldri før har jeg følt meg så nær ren uselviskhet som da.
Det var nyansert, det var dypt.
Nøyaktig hvor dypt?
Hør her, klovn. Jeg møtte henne,
og det første jeg sa til henne var: '"Unnskyld meg,
men du har den beste stilen av alle i dette teateret."
Skulle ønske jeg hadde bilde av det.
Skulle ønske jeg hadde et bilde av hvert øyeblikk med henne.
Jeg har problemer med å få det rett. Jeg prøver å finne...
Andy, hjelp meg. Hva er riktig ord?
Fortryllelse?
Og du vet hvor vrient det er.
Jeg kunne ikke tro at det var meg hun ville snakke med.
Jeg så meg rundt på teateret,
det må være noen andre hun liker.
Men nei! Hun setter seg ned i setet ved siden av meg,
så nær som beskjedenhet tillater.
Og hjertet mitt løper løpsk.
Og jeg føler det aldri slik, verken for menn eller kvinner.
Men hun har på seg en gul sommerkjole,
og det er varmt på teateret.
Og hun snakker til meg i timevis.
Et bart bein drapert over armlenet.
Jeg høres ut som en middelaldrende dust,
forelsket i en pen student,
og kanskje er det sånn.
Men vet du hva?
Kanskje er det ikke sånn.
Noen ganger føler jeg... og ikke le,
at etter et helt liv der jeg blindt har kollidert med fremmede,
endelig har funnet en venn.
Kanskje det er definisjonen på fortryllelse.
En lysfylt helg!
Jeg må bli ferdig før hun kommer tilbake.
Hører du på meg?
Ja, beina ligger over den greia.
Det var som om alle kjærlighetstekstene mine
hadde vært en verbal ektoplasma som plutselig tok menneskelig form.
-Ekto hva? -Det kan være moren hennes.
Hun kan ikke høre dette.
Hva med meg?
Du er bare en statist.
-Greit, men jeg får vel betalt? -Absolutt.
Det er viktig for meg at jeg klarer dette.
Det var en kokende varm sommerhelg,
og jeg spurte, med all nonsjalanse jeg kunne forstille,
om hun ville unnslippe byens hete,
tilbringe helgen med meg på Lake Dunmore i Vermont.
Og uten et øyeblikks nøling, sa hun:
"Gjerne, Larry."
Jeg sier deg, Andy. Dette er min type jente.
Unnskyld, jeg babler,
men hvordan beskriver man øyeblikket
der man forelsker seg?
Er det det dette er?
Kanskje. Jeg har ikke gjort noe galt. Ok?
Jeg har ikke brutt Mann-loven, og ikke middelaldrende mann-loven.
Jeg kjøpte et maleri av Lake Dunmore,
fra en sjømann fra Vermont.
Jeg kjøpte det så hun kanskje husker det.
Jeg padlet litt der en gang.
Hei, Larry!
Og så?
Akt tre. Senere den dagen
er hun i den varme hytten.
Det er en vimpel fra Fort Ticonderoga festet til veggen.
Hun har på seg en blå arbeidsskjorte for menn med ermene brettet opp.
Hun er plutselig tilgjengelig for meg,
denne gaven med ungdom og hjerne
og kragebein.
Jeg tok på skulderen hennes,
og som en amatørskribent en gang skrev:
"Hjertet mitt stoppet."
Hun tok hånden min og sa: "Larry,
la oss spare dette til en annen dag."
Og alt jeg kan si, min venn,
er at det er en mulighet for at i kveld er "en annen dag".
Trekk litt bakover. Vakre damer!
Rodgers!
Ja, nydelig!
Ok.
Jeg setter pris på det. Takk.
Setter pris på det. Takk.
Bravo!
Tusen takk.
Nå er det tid for kveldens virkelige opptreden.
Eddie, bli kvitt denne!
Hei.
Knullet han henne?
Han tror det skjer i kveld.
Larry.
Hva tror du hun ser i ham?
En rik og berømt fyr som kan hjelpe karrieren hennes.
Jeg tror hun innser at hun blir forgudet
av en som verdsetter skjønnhet.
-Vet du hva annet jeg tror? -Hva?
Jeg tror hun har på seg druefarget bh.
Greit. Rodgers, mine herrer, la oss ta et.
Flott, stort smil!
-Vakkert. -Dick!
Herregud! Forestillingen vil gå i 20 år!
Det blir større enn Abie's Irish Rose!
-Vi får se. -Og mer "goyish", så vi kan turnere.
Takk for at du kom.
-Oscar! -Larry.
Du blir høyere for hver gang.
Hva kan jeg si? Sangtekstene er strålende.
Poetiske når de må være det, morsomme når de må være det.
Alle rim stemmer, lett for øret.
Jeg er bare en tosk når lyset er lavt
Perfekt! Hørte du meg applaudere?
Du var nok den mest høylytte der.
Fordi jeg likte det bedre enn noen andre!
-La meg gi dere en drink. -Nei takk.
Larry, har du litt tid? Gi oss et øyeblikk.
Unnskyld oss, Oscar.
Dwight Wiman og jeg pratet om å få tilbake A Connecticut Yankee.
Fantastisk!
Ja, jeg vurderer å spørre Vivienne Segal.
Mein Gott! Det vil gå lenger enn Oklahoma!
Jeg kjøper 50 seter selv.
Jeg har en ny tittel, Ohh, Camelot!
Vi tar A Connecticut Yankee.
Camelot utropstegn?
Kom igjen. Jeg mener alvor.
Jeg er seriøs. Derfor synes folk jeg er morsom.
Jeg tenkte at hvis du vil jobbe, så kanskje...
-Aldri følt meg bedre. -Gratulerer.
Jeg vil ikke plage deg. Vi bare elsket det.
-Å? -Det blir en stor hit.
Takk skal du ha.
-Det er Gladys? -Ja!
Ja, fint å se deg.
Ja, jeg tenkte ikke bare en gjenskapelse,
men en helt ny bok.
Vi tenkte fire eller fem nye nummer.
Som jeg skriver?
Ja. Som vi skriver sammen.
Det er 16 år siden vi hadde forestillingen.
-Den må oppdateres, eller hva? -1927! Vanderbilt!
Kan bli høstens nye Rodgers- og Hart-forestilling.
-Nye vitser og sanger. -Nye referanser.
Vi lager satire av hele krigen.
Rasjonering, gummi- og nylonkampanjer,
et nytt nummer til Vivienne.
-Mindre satire. -Bra.
-Hei. -Bra stykke.
Takk.
Det kom en pause, så sendte Cordell Hull ordre fra oven
Beklager, jenter, legg fra dere perlene Vi rasjonerer kjærlighet
Hvordan få Hull i Camelot?
Hvem bryr seg?
Dick! Fra New York Journal-American.
"Like fortryllende for øyet som Richard Rodgers' musikk er for øret."
-Ok. -Det er bra.
En god start.
Er du klar? Føler du deg bra?
Kan du ta det på alvor?
Ja. Jeg har sluttet å drikke, Dick.
Jeg har drukket ingefærøl hele kvelden.
Bortsett fra i dette sekundet, for nå må vi feire.
Det er den beste musikalen i amerikansk teaters historie.
Nei. Jeg drikker ikke med deg, Larry.
Ok, greit.
Weegee! Ta bilde av dette!
-Hva? Nei, Larry. Jeg må... -Nei. Hei.
Rodgers og Hart, sammen igjen!
Greit. Gå nærmere hverandre!
Jeg vil ha ti kopier.
Bra. Skriv en sjekk til meg.
Ja.
Tror du at du klarer det?
Den beste ideen jeg har hørt på 16 år.
Samtidig synes jeg vi burde drømme om noe helt nytt.
Er du ikke enig?
Nye Rodgers og Hart, noe usett!
Noe stort!
Først den nye oppsetningen.
-Ja. -Ett skritt av gangen...
-Ja... -...for jeg tror
-Hør. -...vi har en fremtid.
Hvem tror ikke det?
Men jeg vil være en komponist som jobber med
andre låtskrivere.
Som Arlen, Kern. Du elsker Kern.
Ja. Jeg ville være Kern.
Men vi må være proffe, Larry.
Er jeg ikke det, da?
Jeg vil jobbe til bestemte tider om morgenen, på kontoret.
-Vil følge en timeplan. -Da gjør vi det.
Jeg vil ikke lete etter deg.
-Jeg er her! -Du forstår.
Jeg vil ikke ringe moren din
klokken ni om morgenen
så kanskje du våkner kl. 12.
-Dick... -Jeg vil ikke gjøre det igjen.
Det er alt jeg sier.
Det er kun forretninger.
Kanskje jeg ikke burde si det,
-men jeg ville... -Jeg vil bare...
-Det var din beste hittil. -Greit, takk.
-Hvem er det? -Vil skrive noe
vi begge elsker.
Jeg er enig.
Drittsekk! Burns Mantle kalte det
"Den mest grundige og attraktive amerikanske musikalkomedien
siden Show Boat."
-Siden Show Boat? -Ja.
Jøss. Det er bra.
-Spektakulært. -Takk. Godt å se deg.
Jeg må forelske meg i et stykke.
Jeg må ønske å skrive stykket mer enn noe annet,
å være i publikum, sitte der og ikke gå glipp av et eneste ord.
Først A Connecticut Yankee,
-fire eller fem numre, og... -Hør.
Dette tenker jeg. The Adventures of Marco Polo.
Dick! Vidunderlig forestilling.
Tusen takk. Hyggelig å se deg.
Bare stort, større enn Jumbo. Episk.
Et musikalsk sirkus med tre ringer.
Showet varer i fire timer med middagspause!
Det er stor komedieopera. Og scenesettet er verden!
Vi satiriserer alle.
Og du får satirisere dem musikalsk.
Vi bruker de nasjonale musikalske klisjeer man har.
Frankrike-nummeret, det italienske nummeret,
når de kommer til Mørkets hjerte,
gjør kannibalene Porgy and Bess.
Bess, du er middagen min nå!
Herregud, Larry.
Stykket kommer til å ha omfanget av en roman.
Det blir den største utfordringen din som komponist.
Og det som forankrer alt, det som lar publikum ta del i historien,
er jenta.
Denne eteriske jenta som Marco Polo har etterlatt seg.
Hun er halvparten så gammel,
men det er første gang han har følt sånn kjærlighet på årevis, kanskje noensinne.
Han sverger i første scene.
Setter det opp som Benedick i Much Ado...
-Ja. -Han sverger at han er utenfor
kvinners rekkevidde. Han forakter kjærlighet.
Et nummer med tullete kjærlighetssanger.
Nei, Larry, jeg vil skrive stykker med en følelsesmessig kjerne...
-Dick, flott musikk og stykke! -Alt bra?
Takk. Jeg tar den. En tøff kritiker.
-Takk. -Takk.
Så vi fastslo at i første scene er han anti-kjærlighet.
Så møter han jenta, frisinnet
med skandinavisk utseende og to fregner på venstre kinn,
-det er absurd. -Ikke gjør det.
Hun lever sosialt, psykologisk og seksuelt
i et annet univers enn ham, men han faller.
Han står der lammet i lyset av hennes lyse grønne øyne.
Dette er den største oppdagelsesreisende i verdenshistorien,
men ingenting betyr noe med mindre det er en måte å få henne til å se ham på.
Det er den følelsesmessige kjernen i historien.
-Ok. -Vi tar en legendarisk
mann, større enn livet,
og får ham til å blø.
Mr. Rodgers, jeg heter Robert Heffner. Jeg er borgermester i Oklahoma City.
Eve og jeg har reist til New York
-for å se stykket. -Du...
Velkommen til New York. Vi runder av en prat.
Han kommer om to minutter. Er det greit?
Jeg kommer straks. Takk. Håper det var verdt det.
-Så absolutt. -Godt å se deg. Takk.
Greit, så kom igjen.
Og de ender opp sammen? Kom igjen.
Det er det publikum venter på å finne ut!
Motoren som driver historien.
Greit. Hør her, Larry.
Om du vil skrive det,
virkelig skrive og skrive det om igjen,
kan det fungere.
Men jeg vil ikke trygle deg.
Vi jobber 15 minutter
og du leter etter sigarer.
-Det gjør meg... -Ok.
Jeg blir gal. Liker det ikke.
-Vil ikke mer. -Vi har jobbet sånn i 24 år.
Gratulerer, Dick!
Har gjort det i 24 år.
-Takk. -På tide med en suksess.
Ja, du har helt rett.
Jeg vil ikke krangle, Larry.
-Hvem krangler? -Jeg vet ikke.
Med en krig på gang,
vil publikum se kannibaler som synger Porgy and Bess?
Og hva vil publikum se?
Cowboyer som lager rabalder på box social?
Ja, tydeligvis.
Å, jeg glemte det.
Oklahoma, utropstegn, adresserer alvoret i en nasjon i krig.
Jeg tror hver tjenestemann i det publikummet i kveld
tenkte på hva vi står for,
om enn bare i noen sekunder.
Og hva er det vi kjemper for?
Livlige små jenter i gingham-kjoler som ikke kan si nei?
-Greit. -Dick, kom igjen.
Mellom deg og meg,
de karakterene er ugjenkjennelige som mennesker.
Jeg tror mange gjenkjente dem. Og kjærligheten.
Han må reddes.
De gjenkjente familien. Stolthet til landet sitt.
Du høres ut som Yankee Doodle Dandy.
Det er mye mer å gjenkjenne der
enn syngende kannibaler.
Men kannibaler er morsommere.
Dick, kom og les disse!
-Ja, kommer straks. -Ok.
Ok. Jeg vet nøyaktig hva du mener.
Men hva vil du virkelig skrive?
Hva er drømmestykket ditt?
-Drømmestykket? -Ja.
Oklahoma!
Jeg mener, neste.
Vi snakker om rettighetene til Liliom.
-Molnár-stykket? -Ja.
-Det var tull i 1909. -Ja?
Vil du skrive en musikal om en ropemann
som banker opp kjæresten,
-dør, vender tilbake... -Det funker.
Til slutt kan de døde ta av gloriene sine og si:
"Skjærsilden!"
Jeg gjør det om du tvinger meg.
-Det er... -Tvinger deg ikke.
Oscar gjør det.
Hva vet Oscar om århundreskiftet i Budapest?
Han kommer til å amerikanisere det.
Han moderniserer det.
Det skjer i Maine.
Maine? Med all respekt, å modernisere Molnár
-er dypt... -Du må lese dette!
Er det Times?
Burton Rascoes World-Telegram-anmeldelse.
-Den er rå. -Bra.
-Vi har Times når som helst. -Ok.
Larry, jeg må gå. The Times kommer.
Ok.
-Ønsk meg lykke til. -Mazel tov!
Som de sier i Maine.
-Hei, Dick. Det var perfekt. -Takk.
Fint å se deg. Likte du det?
Hva vet Dick Rodgers om Maine? Han hadde bar-mitzva, for Guds skyld!
Hvor lenge skal de selge det eventyret?
"Ha tro og håp, de døde vil oppstå og trøste oss!"
Faen heller om de vil.
Gi meg en shot til, Eddie. En ekte.
Bli med på en shot, Andy. Vær så snill.
Hvordan går det?
I et ekteskap sier de "i godt og vondt".
Når det gjelder livet mitt, er jeg nå i "vondt"-delen.
Og det skjedde så stille at jeg ikke engang innså det.
Har du følt på det før?
Hver dag i livet mitt.
Takk.
Jeg kan tenke: "Selv Gud er ferdig med meg."
Jeg har fått hitene mine,
jeg har elsket en liten, kjær samling mennesker.
Og nå har det snudd.
Jeg føler meg så foreldet.
"Foreldet." Det er bra, ikke sant?
Det betyr at pikken ikke duger.
Jeg bruker ikke ordet.
Sett meg på listen.
Så du at fuglene er tilbake i Central Park?
Hva jobber du med for tiden?
En barnebok.
Ble nok utbrent da jeg skrev essayene,
for det går ikke bra.
Når det gjelder skrivingen,
er jeg i "vondt"-delen.
Hva er historien om?
Skulle ønske jeg visste.
Reisen alle tar?
Søket etter det som er perfekt og uoppnåelig?
Det ubeskrivelige!
Sikkert en for unnvikende idé å ha i en barnebok.
Jeg har en linje til deg.
"Han jaget henne rundt sengen hele natten før han konkluderte med
at hun var ubeskrivelig."
Hva med utilgjengelig?
Bedre.
Jeg er i parken hver morgen
og frigjør en mus jeg tar på kjøkkenet.
-Ja? -Jeg har en liten glasseske
som fanger musa, men ikke dreper ham.
Hver morgen går jeg inn på kjøkkenet,
og der er han, nederst i kjøleskapet.
Min lille brune mus, spiser gladelig kjeksen jeg la igjen.
Hver dag bærer jeg ham til parken og åpner esken.
Han hopper tre meter ut, kryper inn i buskaset.
Og neste morgen, for pokker,
er han tilbake i esken!
Og det er samme mus?
Han er helt lik.
Han har det samme New York-uttrykket med fortapt håp.
Men hvordan kommer han seg opp de 19 etasjene?
Tipser dørvakten?
I morges var han ikke der.
Bare kjeksen lå i esken.
Jeg savnet den lille fyren.
Jeg har nok begynt å identifisere meg med ham.
Har han et navn?
Jeg kaller ham Stuart.
Med en "W" eller en "U"?
En "U". Ingenting fancy. Bare en vanlig middelklassemus.
Du må ha meg unnskyldt.
All denne jubelen har gått til blæren min.
"Agnes de Mille utfører små mirakler
og lager originale danser som passer til historien og sangene.
Oklahoma! er friskt..."
Jeg har noe morsomt.
Hva kaller du en sliten homofil?
Jeg vet ikke.
Faen, jeg glemte det.
Det er veldig morsomt.
"Stykket kribler i ryggraden, helt formidabelt!"
HERRETOALETT
Da Atkinson skrev anmeldelsen for Pal Joey, husker du det?
"Dristig og trist.
Kan man hente søtt vann fra en forgiftet brønn?"
Jeg gråt. Så såret var jeg.
Jeg gråt i Vivienne Segals armer.
Hun klemte meg og sa:
"Historien vil bevise at han tar feil, kjære."
Var ikke det det søteste i verden
å si til noen?
Og hun kaller meg faktisk "kjære".
Jøss.
Time Magazine skrev:
"For de som kan legge igjen moral i lobbyen,
er Pal Joey et jøss."
Hva slags drittros er det?
-Jeg snakker om Pal Joey. -Ja.
Jeg så ikke den.
Wolcott Gibbs elsket forestillingen.
Han sa det var: "En sang- og danseproduksjon
med levende tredimensjonale figurer,
som snakker og oppfører seg som mennesker."
Sånn ja.
Du skal introdusere meg for Rodgers i kveld?
Urinering for meg har blitt et stykke i to akter
med en kort pause.
Jeg elsker Vivienne. Gud hjelpe meg.
Hennes medfølelse.
Sa jeg hun kaller meg "kjære"?
Vi var på Starlight Roof.
Jeg snudde meg mot henne og sa: "Vivienne, vil du gifte deg med meg?"
Det var det jeg sa til henne.
Kan du forestille deg å ha mot til å si det til en kvinne?
Jeg har aldri hatt mot til å drømme om det.
Ja. Det var et øyeblikk.
Klokka 02.00 spilte bandet I've Heard That Song Before.
Hun sa: "Jeg elsker deg, kjære,
men ikke på den måten."
"Ikke på den måten."
Fire små ord.
Fjorten små bokstaver som betyr:
"Spillet er over, dust."
"Tenk på det", sa jeg til henne.
Jeg tok hånden hennes i min, neglelakken hennes var lysegrå...
Nå... kan jeg drikke.
Får jeg minne alle på hva Mike Todd sa om Oklahoma! i New Haven:
"Ingen latter, ingen pupper, ingen sjanse."
Vi har en sjanse nå. Les det opp.
Dette sa Nichols i Times.
"Vidunderlig er det nærmeste adjektivet
for denne reisen til gruppen
kombinerer en frisk og smittsom glede med sjarmerende opptreden,
flott skuespill, dans og sang,
og musikk av Richard Rodgers som heller ikke gjør skade,
siden det er en av hans beste.
Mr. Rodgers' musikk mangler aldri eleganse,
men har sjelden vært så godt integrert som i Oklahoma!
Han har laget valser, kjærlighetssanger, morsomme sanger og et tittelnummer
som den aktuelle staten bør ta i bruk
som nasjonalsang umiddelbart.
Oh, What a Beautiful Morning, og People Will Say We're in Love
spres i jukebokser i hele landet.
Og en sørgesang kalt 'Pore Jud', der helten i fabelen
prøver å overtale rivalen sin om å henge seg,
er utrolig komisk.
The Farmer and the Cowman og The Surrey with the Fringe on the Top
fortjener også å bli nevnt fordi de nærmer seg perfeksjon."
Les den delen igjen.
"...fordi de nærmer seg perfeksjon."
Sett det på plakaten!
"De nærmer seg perfeksjon."
Kom igjen, alle sammen! Det er fest oppe! Kake og champagne.
Oscar! Bravo.
Gratulerer.
Får jeg snakke litt med deg?
Kan vi ta det senere?
Bare et øyeblikk. Jeg har noe viktig å si.
Et øyeblikk med det musikalske geniet.
Jeg har bare én ting jeg vil fortelle deg, Dick.
Bare et øyeblikk, Dick. Det er viktig.
Husker første gang jeg hørte om deg,
du var bare Morty Rodgers lillebror.
-Var du 17? -16.
-Ja, jeg var 23. -Bra jobbet.
Du var han kloke i fjellet.
Men da jeg hørte deg spille,
visste jeg at du hadde det.
Jeg var ikke overbevist om det,
men jeg hørte noe den ettermiddagen.
Originalitet, melodi, eleganse...
Slutt, Larry. Hva feiler det deg?
Du har jobbet hele livet for denne kvelden.
Ingen har jobbet hardere. Og ingen fortjener det mer.
Takk, Larry. Takk.
Greit, det var det jeg ville... Bare gå... nyt festen din.
Se på meg.
Vi lager en ny versjon av A Connecticut Yankee.
-Ja. -Med fire eller fem nye sanger.
-Jeg har ideer. -Ikke sant?
Ja. Om jeg får noen sider til Marco Polo,
kan jeg sende dem?
Må du spørre meg om det? Larry, jeg skylder deg yrkeslivet mitt.
Sommerreiser til Niagara Og til andre steder
Forverre alle våre bekymringer...
Husker du da vi hørte den på radioen?
I stuen til foreldrene dine. Vår første hit.
Det var et av de mest forbløffende øyeblikkene i livet.
-Jeg var 22. -Og jeg sverger,
vårt beste arbeid ligger foran oss.
Ja, den nye Connecticut Yankee!
Ja. Og større greier.
-Dick, kom opp hit. -Jeg kommer!
Marco Polo blir en forestilling om glede,
men en fortjent glede, en usentimental glede.
-Er det noe galt med det? -For enkelt.
Er Oklahoma! for enkel?
Er det for enkelt at fyren får jenta til slutt?
Du har eliminert alle suksessfulle musikalske komedier
som er skrevet, Larry.
Da er det for enkelt.
Hørte du publikum i kveld?
Ja.
1600 mennesker syntes ikke det var for enkelt.
Tar 1600 mennesker feil?
Jeg sier bare...
...at du og jeg kan gjøre noe mye mer følelsesmessig komplisert.
Vi trenger ikke tilpasse oss det publikum...
-Tilpasser jeg og Oscar oss? -Nei.
-Gjør Berlin det? -Jeg elsker Berlin.
-Gjør White Christmas det? -Ikke White Christmas.
Ok.
Kanskje publikum har endret seg.
De vil fortsatt le.
De vil le, men ikke sånn.
-Ikke hvordan? -På din måte.
De vil le, men også gråte litt.
De vil... de vil føle.
Du er min eldste venn.
Du er...
Du er unik.
Skriver du nekrologen min?
-Jeg sier det bare. -Jeg er her nå.
-Klar til å jobbe. -Ja?
Og du vil dra tilbake til Doctors-sykehuset?
Jeg trenger ikke å dra til sykehuset,
og jeg trenger ikke psykiater heller.
-Takk. -Vi ville bare hjelpe, Larry.
Hvem er vi? Du og Oscar? Hjelpe?
Oscar... Tror du Oscar...
Oklahoma! blir den største suksessen i karrieren din.
-Det vet du ikke. -Du fikk drittsekken Kron
til å styre pengene mine. Kan ikke...
Fordi din bror insisterte, Larry.
Teddy tryglet...
Kanskje du og Teddy bør skrive tekstene.
Jeg skrev tekstene.
Hva skal det bety?
By Jupiter? Har du beleilig nok fortrengt det?
Fortrengt hva?
At Logan og jeg tryglet deg om ekstra refreng, ekstra vers,
og at du var så full at du ikke engang dukket opp.
Så ja, jeg måtte skrive teksten.
-Du skrev ikke ett ord... -Hvordan vet du det?
-...i stykket. -Hvordan vet du det?
Du var ikke engang der for å...
Vet du hva?
Jeg skal ikke krangle med deg i kveld,
-ok? -Liker krangel.
Ikke jeg.
Jeg beklager.
Jeg bryr meg ikke om noen angriper meg.
Det betyr ikke noe for meg.
Men ingen kan angripe arbeidet mitt. Det er alt jeg har.
Arbeidet er strålende. Det er ikke det.
Arbeidet ditt har vært strålende siden dagen jeg møtte deg.
Husker du det ennå?
Du som står der i tøfler og stripete badekåpe?
Ja, med skjeggstubber før klokken elleve.
Jeg skal huske det til den dagen jeg dør.
Ok.
-Jeg må opp. -Ja.
-Hele selskapet venter. -Selvsagt.
Fire eller fem sanger, ja?
Jeg har allerede ideer!
En stor komediesolo for Vivienne
om hvordan hun har drept alle sine tidligere ektemenn.
Kan bli morsomt.
Vi kan kalle den To Keep Our Love Alive!
Går det bra, Larry?
Hva skjedde med White?
-Dro. -Så tidlig?
Det var så mye mer jeg ville si til ham.
Kanskje han òg var statist.
En til?
Den siste, Larry.
Kjenner du den ineffektive bluesen?
Fordi jeg ikke har skrevet den ennå.
De burde ha et bilde av meg på den flasken.
"Whiskyen som gjorde Lorenz Hart arbeidsløs."
"Kjøp obligasjoner."
Jeg har begynt å høre ting feil.
Forleden kveld hørte jeg på en sanger som snakket
om "sigaretthjertet hennes".
Og jeg tenkte: "Det er en original metafor,
mitt sigaretthjerte."
Så innså jeg at hun sang "Mitt hemmelige hjerte".
Jeg husker ikke noe lenger.
Det burde være tittelen på selvbiografien min:
"Stopp meg om jeg har sagt dette før."
Og vi trykker teksten to ganger.
Jeg mener det. Jeg har sett henne gjøre det før.
Så lenge det ikke blir dans senere.
Pass deg selv...
Min uerstattelige Elizabeth!
Larry!
-Liker du den? -Den er...
Oscar Hammerstein sa at jeg var en perle!
Han er så flink med ord.
George, dette er Lorenz Hart.
Jeg er beæret over å møte deg.
Kan jeg snakke med Elizabeth alene i to minutter?
Og så er hun din.
Det er greit,
så lenge jeg får autografen din før jeg drar.
George går sisteåret.
Han studerer musikk, men vil bli regissør.
Regissør. Hva heter du?
George Hill.
Her er mitt råd til deg, fremtidige regissør, George Hill.
Vil du ha mitt råd?
Det vil være en ære.
Vær forsiktig med kjærlighetshistorier.
Tenk på vennskapshistorier.
Det er der de varige tingene bor.
Takk. Jeg skal huske det.
Vi snakkes senere, George.
Moren min ga meg dette.
Jeg ble så rørt.
Mitt veltempererte kragebein.
Forsiktig. Moren min...
Ok. Greit...
Beklager. Jeg vet at bursdagen din ikke er før 19. november.
Jeg er skorpion.
Jeg tvilte aldri på det.
Fikk du notene jeg sendte deg?
Jeg var så opptatt med eksamener at jeg la dem bort, og...
Og så glemte jeg dem. Men nå har jeg tid. Det lover jeg.
Jeg skal få en venn av meg
til å spille alle sangene for meg.
Ta deg god tid.
Det er det fantastiske med kunsten.
Den venter på deg.
Takk for brevene du skrev til meg.
Jeg likte å lese dem.
Romkameraten min kunne ikke tro at jeg skrev med Lorenz Hart.
Jeg husker at du drakk rødvin i Vermont.
Malbec. Det er en stor Yale-drink.
Du ber om den franske malbec, og så later du
som om du kan se hvilken vingård den er fra.
Ikke nevn Vermont rundt moren min.
Hun vet ingenting om turen vår.
Heldigvis.
Hun vet ikke 90 % av hva som skjer i livet mitt.
Jeg føler meg privilegert som gjør det.
Eller at jeg gjorde det, i august.
Jeg har mye mer å rapportere om siden da.
Fortell meg om gutta. Det er det jeg er interessert i.
Ærlig talt er jeg mye smartere enn de fleste av dem.
Så jeg lener meg tilbake og ser dem prøve å imponere meg.
Ganske underholdende.
Om jeg gikk på college, ville jeg fryktet deg.
Denne intelligente, nådeløst observante,
usentimentale skjønnheten som evaluerer meg
fra et sted bak de grønne øynene
og merker seg alle mine tabber.
Jeg ville vært livredd.
Jeg er ikke så skremmende.
Fortell mer om Cooper.
Dette er flaut.
Jeg liker at du er flau.
Du får en rødme som skyller opp over deg,
og et sekund senere er den borte.
Denne kan vare betraktelig lenger.
-Jeg vil... -Elizabeth. Hei, Larry.
Jeg håper jeg ikke avbryter noe for tungt.
Tunge saker må vente.
Hun er en perle, hva?
Mr. Hammerstein.
Jeg skal bare forstyrre et øyeblikk.
Larry, jeg ville bare si...
Jeg skjønner at dette må være en tøff kveld for deg.
Nei, jeg er profesjonell, Oscar. Vi er begge profesjonelle,
vi forstår bransjens natur.
Larry, likte du virkelig stykket? Jeg tror ikke jeg gjør komedienumrene
halvparten så bra som deg.
Jeg lo ræva av meg. Jeg måtte feste den på igjen.
Larry, vi er like gamle, men du var læreren.
-Nei, Oscar. Jeg... -I hele karrieren din
-viste du vei. -Jeg tviler på...
Du frigjorde oss alle.
Du fikk amerikanske sanger til å høres ut som amerikansk tale.
Slutt. Jeg misliker minnetaler, særlig mine egne.
Oscar, kvelden er din.
En suksess for deg og Dick er en suksess for oss alle.
Folk vil endelig se forestillinger igjen.
Ekte forestillinger. Dick og jeg delte noen ideer.
-Fantastisk. -Ja, vi har en idé til en stor...
...Marco Polo-forestilling. Et slags musikalsk sirkus.
Dick gleder seg.
Han sa du utvikler Liliom.
Om vi får rettighetene.
Høres spennende ut.
-Elizabeth sa at hun er protesjeen din. -Slutt.
"Hun er vårens lovede kyss som får den ensomme vinteren til å virke lang."
Vær så snill.
-Du skrev en fin tekst. -For et stykke som ikke varte tre måneder.
-Jeg så det to ganger. -Du...
Vet du hva vi snakker om, Stevie?
Very Warm for May. Produsert av Max Gordon.
Musikk av Jerome Kern.
Alvin Theatre. 59 forestillinger.
Dette er naboen min. Han er et vandrende leksikon om musikaler.
Jeg er en vandrende lungebetennelse for musikaler.
-Hyggelig. -En glede.
Vil skrive musikaler når han blir stor.
Hvem er favorittlåtskriveren?
Oscar.
Selvsagt. Hva synes du om arbeidet mitt?
Jeg liker det. Morsomt.
Takk.
Iblant litt slurvete.
Han er sliten. Det har vært en lang dag.
Kom igjen, Stevie. Det er langt tilbake til Doylestown.
-Vil du på do? -Jeg er ikke sliten.
Han spurte hva jeg syntes om arbeidet hans.
"Tunge saker må vente"?
Jeg angrer på at jeg ikke fikk barn.
Cooper.
-Kan ikke tro at jeg sier dette. -Si det.
Husk at jeg har vært håpløst forelsket i fyren
i over et år.
Hold denne. Kom hit.
Renee, kan jeg få fem minutter med privatliv?
Alt for deg, Larry.
Takk.
Si hvordan han ser ut, jeg prøver å visualisere ham.
Apollo? Blå øyne, høy.
Huden på ryggen hans
-var feilfri... -Slutt.
Det er bursdagskvelden din. Fortell meg alt.
-En gruppe av vennene mine tar... -Gutter eller jenter?
-Blandet. -Ok.
Kom igjen, Larry. Jeg er en collegedame.
De tar meg med til Mory, der kvinner ikke slipper inn,
men de smugler oss inn bakdøra som stinkende smuglergods,
og selvsagt har en av jentene med seg daten sin.
Cooper?
Som både ødelegger meg og oppmuntrer meg.
Han er der. Nær meg.
Kveld går mot natt,
og tomme vinflasker fyller bordet.
Halvparten av oss er mindreårige,
men vi flørter så skamløst med kelneren at ingen bryr seg.
-Drikker din franske malbec. -Nettopp.
Jeg er en god student.
Det er derfor alle liker deg, Larry. Du er den beste lytteren jeg har møtt.
Det er fordi jeg ikke er interessert i meg selv.
Tilbake til historien om utskeielser.
Tomme vinflasker som fyller bordet...
Det er sent.
-Og Marjorie... -Jenta som kom med Cooper?
Hun skal dra hjem og studere.
Folk vakler ut én etter én.
Det er midnatt.
Og jeg sitter ved siden av ham.
Ta den tiden du trenger.
Det er ikke noe annet sted på jorda jeg heller vil være
enn å sitte her med deg.
Fikk du brevet mitt? Jeg har fest i kveld.
Jeg bør bli her å hjelpe mamma...
Den begynner senere.
Du har god tid til å mingle her først.
Golden Gate-kvartetten dukker opp. Lov meg at du kommer.
320 Central Park West.
Du sa du ville designe sett og kostymer,
alle i New York-teateret vil være der.
Ok, tilbake til Cooper.
Ok.
Vi drar fra Mory sammen.
Det er en perfekt novembernatt. Månen tynn som en avklipt negl.
Han har armen rundt meg. Vi er begge litt fulle
og snubler inn og ut av hverandres armer.
Han har på en rød og grønn flanellskjorte med ermene rullet opp.
Ikke at du så det.
Han ser bra ut!
Og du?
Det er bursdagen min.
-Jeg skal se bra ut. -Smakfull.
Jeg lener meg mot den flanellskjorta,
og hør,
jeg kan lukte manndommen hans.
Jeg husker at jeg tenkte at store lilla bokstaver burde ha lyst opp himmelen...
-"Begjær." -Ok.
Vent litt.
Jeg må finne isvann og helle det i buksene.
Du trenger kanskje ekstra is.
Vi ender opp i kjelleren til brorskapet hans,
i en slags sjuskete bar.
Bare Gud vet hvor mye fordervelse som har foregått der.
Og her kommer en til.
Ja.
Jeg har fulgt med på fyren i et år,
drømt om ham, og nå skjer det.
På bursdagskvelden min,
det eneste lyset kommer fra en liten lampe
med hester og jockeyer trykket på skjermen.
Seriøst. Hva skal vel en jente gjøre?
Gratulerer med dagen!
Han begynner å ta av seg klærne.
Vil du virkelig høre dette?
Jeg er litt interessert.
Det er ydmykende.
For ingenting skjedde.
Ingenting?
Som oss ved huset ved sjøen?
Nei.
Det var et bevisst valg vi tok.
Basert på hva? Rasjonalitet? Så rasjonell som du og jeg kan bli.
Men dette...
Han fikk ikke på seg kondomet.
Nei.
Han prøvde.
-Han prøvde igjen. -Nei.
-Jeg prøvde. -Slutt.
De verste ti minuttene i mitt liv.
Det føltes som ti timer.
Beklager.
Vet du hva det verste var?
Han var bare ikke der.
Han mumlet at det var vinen.
Det...
Kondomet var for lite, om du kan tro det.
Og hele denne tiden er det tydelig for meg
at han bare... ikke har nok...
Jeg vet ikke hva det rette ordet er. Kanskje...
..."han-elsker-deg-ikke-nok" er det rette ordet.
Det er ingen vei rundt, er det vel?
Når jenta elsker fyren av hele sitt hjerte,
og han ikke føler det samme?
Aner du hvordan det føles?
"Ingen har elsket meg så høyt før."
Jeg tok med et års beundring ned i den kjelleren,
ja, studerte et bilde av ham,
memorerte telefonnummeret hans.
Og der var han, en halvfull junior
som ikke kunne leke at han likte meg...
Og... jeg ville ikke hatt noe imot om det hadde vært...
...litt lidenskap under.
Eller til og med empati.
Det var ingenting.
Bare den lampen med hestene på.
Du fortjener så mye bedre.
Ja.
Jeg spurte romkameraten min om det,
jente til jente.
Hun sa at menn av og til ikke kan levere fordi de er for nervøse.
Skulle ønske jeg kunne tro det for å føle meg bedre.
Men...
...han var ikke nervøs. Ikke i det hele tatt.
Han lukket øynene.
Som om han drømte om noen han virkelig ville ha.
Jeg følte meg dum.
Nedverdiget.
Jeg var rasende på meg selv fordi jeg lot ham
få meg til å føle meg så verdiløs.
Vi prøvde noen kreative alternativer.
Nei.
Det ble verre og verre.
Til slutt sa han: "Elizabeth, jeg skylder deg en senere."
Og det...
Det var 20-årsdagen min.
Ta-da.
Jesus gråt.
Men det blir verre.
Jeg takler det ikke.
Greit, jeg gjør det.
Men bare si det på en måte som ikke gjør meg flau over å være menneske.
Det blir tøft.
Omtrent en uke senere
drar alle på grunn av thanksgiving.
Han ringer meg. Vil jeg spise middag med ham?
Du kjenner meg. Ingen stolthet.
Jeg sier "greit" og går over til brorskapet hans igjen,
som ligger under dette store ginkgotreet.
Bladene har blitt gule,
trestammen er svart fra regnet.
Jeg tenker at dette er det vakreste jeg har sett.
Jeg husker at jeg sa til meg selv:
"Gud gir deg en ny sjanse."
Vi går på rommet hans,
romkameraten hans har allerede dratt.
Døren lukker seg,
og plutselig...
...diskuterer vi ikke lenger middag.
Han har gitt det han skyldte!
I bøtter og spann.
Det høljer ned.
Vi river praktisk talt av hverandre klærne.
Det er ingen samtale.
Og denne gangen...
...er det ingen problemer.
Ikke første gang. Ikke andre gang.
Slutt.
Han sier: "Gratulerer med dagen som var, Elizabeth."
Og vil du høre den utrolige slutten på denne skitne lille historien?
Det var siste gang jeg så ham.
Det var november. For over fire måneder siden.
Jeg var sikker på at han ville ringe. Om bare for å ha sex igjen.
Nei. Aldri.
Jeg trodde han ville skrive.
Nei.
Så jeg ringer ham.
Han ville bare legge på.
Så jeg skrev til ham.
-Et fire siders brev. Enkel linjeavstand. -Nei.
Ingen respons.
Jeg sier til meg selv at det var en feberdrøm.
Og kanskje feberen endelig gikk over.
Og alt høres fornuftig ut.
Men vet du hva?
Hvis han ringte meg nå, akkurat nå,
ville jeg droppet alt og...
...kjørt i tre timer, kjørt i 30 timer, bare for å tilbringe en natt med ham.
Hva feiler det meg, Larry?
Hvorfor kjøre i 30 timer for å møte noen som behandlet deg slik?
Fordi jeg er forelsket i ham?
Er du?
Det er ulogisk, besettende, patetisk.
Og det er ikke første gang det har skjedd.
Det skjer hele tiden.
Jeg føler at jeg ikke ser folk tydelig.
Jeg skrev en sang for mange år siden
som het The Heart is Quicker Than the Eye.
Det er ingen fin sang, men en god tittel.
Og det er sant, tror jeg.
Hodet har ingenting med kjærlighetens galskap å gjøre.
Og...
Den bryr seg vel ikke om verdighet?
Vi investerer hjertene våre i verdiløse aksjer.
Og vi vet at de er verdiløse.
Men vi klamrer oss til dem som små barn som klamrer seg til bamser.
Elizabeth.
Vær ærlig.
Hva føler du for meg?
Hva mener du?
Jeg mener,
i huset ved sjøen, med lyset som glødet i vannet,
snakket vi gjennom halve natten,
og jeg tok på skulderen din...
Elsket du meg faktisk litt den kvelden?
Du vet at jeg elsker deg, Larry.
Gjør du?
Bare... ikke på den måten.
Du sa du skulle kjøre 30 timer for å treffe Cooper.
Hvor mange timer ville du kjøre for å treffe meg?
Hendene mine skjelver.
Jeg føler noe klokere og dypere for deg.
-Respekt. -Takk.
Takknemlighet for sjenerøsiteten og uselviskheten du har vist meg.
Ingen har vært mer interessert i livet mitt enn deg.
Jeg fortjener ikke et vennskap som ditt. Jeg er så takknemlig.
Jeg vil være takknemlig for alltid.
Jeg er også takknemlig for at du gjenopplivet meg.
Slutt.
Larry! Det er folk her ute.
Et øyeblikk!
Kan jeg spørre deg om noe?
Noe som sikkert er for personlig å spørre om?
For personlig er det eneste jeg er interessert i.
Moren min...
Hun jobber for gruppen, hun kjenner alle.
Så hun så oss tilbringe tid sammen i fjor sommer...
Jeg ser hvor dette er på vei.
Hun sa til meg... Jeg vet ikke hvordan jeg skal si det.
Bare si det.
Ok.
Hun sa flere ganger:
"Elizabeth, han er ikke bare dobbelt så gammel som deg,
men jeg tror ikke hans primære interesse er kvinner."
Hva sa du?
Jeg sa: "Hør, mor, jeg vet det jeg vet.
Jeg vet hva vi begge føler."
Hva føler vi begge?
"Irrasjonell tilbedelse?"
Og hva tror moren din at hun vet om min hovedinteresse?
Beklager. Jeg burde ikke ha sagt noe.
Tilgi meg.
Til alle mødrene våre. Må de forbli barmhjertig stille.
Beklager. Det var dumt å spørre.
Og jeg vet hva jeg vet og hva jeg føler.
Her er det du sier til moren din
mens hun sitter ved bålet
og teller opp royalties fra Oklahoma!
Fortell henne at Larry Hart er beruset av skjønnhet.
Og sett ordet "beruset" i kursiv.
Beruset av skjønnhet, uansett hvor han finner den.
Hos menn, hos kvinner, i lukten av sigarbutikker,
i den umulige skjønnheten til en 20 år gammel poet
med lysegrønne øyne og to små fregner på venstre kinn.
Går det bra?
Det er... sigaretthjertet mitt.
Larry, Dick Rodgers leter etter frakken sin.
Kommer.
Introduserer du meg?
Takk, Renee.
Flott, tusen takk.
Dick, jeg vil introdusere deg for protesjeen min, Elizabeth Weiland.
Protesjeen din?
-Hallo. -Hallo.
Du har et godt forbilde der
hvis du kan holde deg unna bourbonen.
Hun er interessert i skriving og settdesign og kostymer.
Ok, virkelig?
Mr. Rodgers, forestillingen i kveld
var fantastisk.
Takk.
Beste musikalske forestilling jeg har sett.
Det er et flott kompliment.
Moren din er med gruppen, ikke sant?
-Ja, Theresa Weiland. -Ja, Theresa.
-Så du har sett mange forestillinger. -For mange.
Ja.
Jeg vet hva du mener.
Men i kveld så jeg det jeg alltid har håpet på.
Noe oppløftende, smart, magisk.
Dette er den mest innsiktsfulle kvinnen du har introdusert meg for.
Jeg har hatt en god lærer.
Hva skriver du?
Stort sett poesi nå.
Det er veldig kraftig.
Og du lager settdesign også?
-Jeg studerer. -Ja.
Jeg vil gjerne lese noen av diktene dine.
Se skissene dine. Dette er mitt private nummer.
Jeg er smigret.
Jeg har ikke sett Dorothy. Er kona di her?
Nei, hun dro hjem. Vi skal møtes der
for å se på de siste anmeldelsene.
Ja, så jeg vil gjerne at du blir med, Elizabeth.
Det ville vært forfriskende å ha den yngre generasjon der.
Og kanskje du kan forklare meg
hvorfor de unge jentene skriker over Sinatra.
Jeg skriker ikke over Sinatra.
Nei, hun skriker under Sinatra.
Ok, Larry!
Larry, du må også gjerne bli med.
Jeg skal prøve å rekke det. Har en liten soaré hos meg.
Med Golden Gate-kvartetten.
Jeg kan ikke konkurrere mot Larry i soaréavdelingen.
-Jeg vil gjerne komme. -Vil du?
Dick, kommer du?
Jepp.
Har du skyss?
Jeg tar henne med i drosje senere.
Vi drar nå, om du vil bli med?
-Det vil jeg gjerne. -Flott.
Bare la meg informere moren min.
Den pliktoppfyllende datteren.
Hun er så nydelig, ikke sant?
Hun er virkelig slående.
Er du og hun...
Nei. Jeg er forelsket i henne,
men alle er forelsket i henne.
Bare ikke på den måten.
Ok.
Så vi sees senere i kveld?
Absolutt.
Takk for alt.
Mr. Rodgers.
Miss Weiland.
Takk.
Og vi sees senere, Larry?
"Med en sang i hjertet mitt, ser jeg ditt bedårende fjes!"
Har du noen gang møtt noen, og du vet umiddelbart
at begge livene kommer til å bli uopprettelig endret?
Akkurat som jeg trodde. Du er sentimental.
Når er du ferdig her?
Jeg må stenge stedet.
Hva med deg, Knuckles? Du er vel ferdig?
Ikke ennå.
For jeg skal ha en enorm fest hos meg i kveld.
Jeg glemte å gi henne gavene.
Jeg sliter med ermer for tiden.
Jeg har leddgikt i denne skulderen.
Jeg må begynne å bruke kappe.
Jeg mener det. Alene innfører jeg kappen igjen.
Du kommer til å se meg på åpningskveldene med en flosshatt
og kappe, glidende gjennom tåken med en stokk med sølvtupp.
Dere kommer vel i kveld?
Hun kommer. Det sier jeg dere.
Hun kommer sent.
Og hør dette, for dette er den bemerkelsesverdige delen,
en gang sent, kanskje rundt klokken fem,
etter litt for mye malbec,
snur hun seg mot meg og sier:
"Hei, Larry. Hva leser du?
Hei, Larry, når har du bursdag?"
For første gang i livet
vil hun være interessert i meg.
Det må skje en gang, ikke sant?
Alle de andre har skuffet henne.
Men det kommer jeg aldri til å gjøre. Jeg er bare...
...et lite pust av Larry i natten.
Knoker. Litt reisemusikk.
Blå måne
Du så meg stå alene
Klok fyr.
Uten en drøm i hjertet
Uten min egen kjærlighet
Den er mye bedre enn The Surrey With the Fucking Fringe On Top.
Larry, blir du med oss til Dick?
Nei, gå i forveien, jeg kommer senere.
Du visste hvorfor jeg var der
Du hørte meg be en bønn for
Noen jeg virkelig kunne bry meg om
Ikke dårlig. Tre feminine rim, og de gir alle mening.
Og så dukket du plutselig opp foran meg
Den eneste armene mine Noen gang vil holde
Og jeg hørte noen hviske
Vær så snill å forgude meg
Og da jeg så, hadde månen blitt gullfarget
Blå måne
Larry, jeg tror dette er begynnelsen på et vakkert vennskap.
"Er det ikke romantisk?"
Ikke egentlig, nei.
Den skulle ikke engang hete Blue Moon.
Jeg kalte den The Bad in Every Man.
Vi skrev den til en film, Manhattan Melodrama.
Jack Robbins, tidligere "Rabinowitz", fikk navnet kuttet på MGM,
han hører sangen, ber oss komme,
han senker pastramien og sier: "Dick, jeg elsker melodien.
Kraftfullt som alt annet du noen gang har skrevet.
Men Larry, de ordene er for kunstneriske!
De er ikke for kunstneriske for meg. Jeg vet hvor gode dere er.
Men dere må skrive for idiotene i mørket.
Ingen vil synge den teksten."
Så jeg sa: "Hva er galt?"
Han sa: "Jeg husker ikke engang tittelen!
Gutter, gi meg noe jeg kan promotere."
Så jeg sa: "Hva skal jeg kalle den?"
Blue Moon?
Punchline, den største hiten vi har skrevet.
Rodgers og Hammerstein ble det mest
vellykkede låtskrivingssamarbeidet i amerikansk musikalsk teaterhistorie.
Lorenz Hart bidro faktisk med fem nye sanger i nyskapingen
av A Connecticut Yankee før han ble funnet lammet
i fyllerus, sittende i regnet på en fortauskant nær 8th Avenue.
Han døde fire dager senere på sykehuset under mørklegging grunnet flyangrep.
Inspirert av brevene til Lorenz Hart og Elizabeth Weiland
Undertekst oversatt av: Christine Elstad