Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
„Bol bystrý, dynamický a bola s ním zábava“ - Oscar Hammerstein II
„Bol to najsmutnejší muž, akého poznám.“ - Mabel Mercerová
Poslal som telegram, volal som
Poslal som list poštou leteckou
Áno, viem.
Odpoveď bola zbohom Aj za doručenie zaplatiť musel som
Zamiloval som sa len raz
A muselo to byť práve do teba
Trojitý rým.
Všetko deje sa mne
Doriti.
Hej.
WQXR informuje o smrti jedného z popredných amerických skladateľov
Lorenza Harta, ktorý včera večer zomrel v Lekárskej nemocnici na Manhattane
na komplikácie pri zápale pľúc.
Pán Hart mal 48 rokov.
Vyše 20 rokov Hart a jeho partner Richard Rodgers,
Rodgers skladal hudbu, Hart písal texty,
spájali svoj talent, aby vytvárali celý rad muzikálovo-komediálnych hitov.
Rodgersa a Harta, často označovaných za amerických
Gilberta a Sullivana, si zapamätáme vďaka piesňam ako
My Funny Valentine, The Lady Is A Tramp,
Where or When, With A Song In My Heart, Isn't It Romantic?,
My Heart Stood Still, Bewitched,
I Didn't Know What Time It Was, Manhattan
a Blue Moon.
O sedem mesiacov skôr 31. marec 1943
Vieme, že patríme k zemi
Teraz príde „veľkolepá“.
A zem, kam patríme, je veľkolepá A keď povieme
Hovoríme len: „Držíš sa skvele, Oklahoma!“
Potrebujem si vypiť.
- Lorry. - Ahoj neskôr, mami.
Oklahoma!
REŠTAURÁCIA A GRIL
ZATVORENÉ
Dobre. Naposledy, polož tie listy na stôl.
„Ak pre vás Laszlo a tá vec toľko znamenajú,
„nezastavíte sa pred ničím.“
Dobre, uľahčím vám to.
„Len do toho, strieľajte. Urobíte mi láskavosť.“
Len pamätaj, že ti mierim zbraňou na vtáka.
Najmenej zraniteľné miesto.
Ježišikriste! Koľkokrát sme ten film videli?
Najhoršia veta v Casablance?
„No, je to porušenie precedensu.“
Porušenie precedensu? Dopekla, ako môžeš porušiť precedens?
Hovoria tam v Hollywoode vôbec po anglicky?
Aj tak musíš Clauda Rainsa milovať.
Ťahá celý film.
- Iste. - Vieš, prečo je taký skvelý?
On je vodca a je nízky,
čo dokazuje, že je možné byť oboje.
A toto je úžasné.
Hovorí Ilse:
„Mademoiselle, je typom muža, že keby som bol žena
„a nebol by som tam ja, zamiloval by som sa do Ricka.“
Zamysli sa. S kým skončí na konci filmu?
Kto spolu odchádza, držiac sa jeden druhého, do hmly?
Vravíš, že Rick a Renault...
Čo sa podľa teba deje
v pevnosti slobodných Francúzov v Brazzaville?
To je scéna, ktorú ti nemôžu ukázať.
Fajn. Najlepšia replika v Casablance?
„Nikto ma nikdy tak nemiloval.“
Nie je to úžasné?
Šesť slov. „Nikto ma nikdy tak nemiloval.“
A ozaj, kto mal kedy dosť lásky? Či aspoň spolovice?
Dáš mi panáka?
Vravel si nikdy...
Len na pozeranie.
Len poťažkám ten jantárový mok v ruke.
- Vravel si, že ti ne... - Daj mi ten drink.
Vravel som ti, čo vravela Elizabeth?
Dievča, s ktorým sa tu dnes stretnem.
- Myslíš tú, ktorú... - Eddie.
- Čo? - Správaj sa na úrovni, okej?
Každú chvíľu sem príde jej mama.
- Prepáč. - Vážne.
Ja... zbožňujem to dievča. A vravím ti, ide o oveľa viac než sex.
- Čo je viac než sex? - Nerozumiem tomu.
Nie je toho vôbec hodná, ale nie je to tak vždy?
„Iracionálna adorácia.“ To je fráza, ktorú vymyslela.
Je tiež básnička. Spomenul som to?
A dal by si mi pohárik sódy?
Jedno vypijem, druhé budem len obdivovať.
Takže toto dievča...
Naozaj, vieš,
dvadsaťročná vysokoškoláčka?
Je to zložitejšie, ako si vieš predstaviť.
Fľašu tu nechaj.
Je to vizuálna báseň.
Nepovedal si mi žiadne detaily.
Poznáš môj tajný cieľ na zvyšok roka?
- Čo? - Myslím to vážne. Naozaj.
Mojím tajným cieľom je prestať sa tak báť.
- Elizabeth Weilandová. Pre... - Sú moje!
Ježiš! Toto že stojí päť dolárov?
Plus donáška, áno.
Lorenz Hart?
Viete, to meno som už tuším niekde počul.
Práve si si zarobil dolár prepitné, chlapče.
Je to porušenie precedensu.
Hej, dala mi toto. Poslala mi to až z New Havenu,
lebo som vravel, že chcem niečo, čoho sa naozaj dotkla.
Kriste, cítim sa znova na 17,
hoci som 17 nemal.
Prešiel som priamo z detstva do vyhorenia.
- Eddie, dones mladému drink. - Nie, ďakujem, pracujem.
Kriste, práve vtedy máš piť.
Ako sa voláš? Sven, mám pravdu?
- Troy. - Ešte lepšie.
Počuj, Sven, máš večer voľno?
Eddie, dáš tomu mladému panáka?
- Áno. - Doma totiž
organizujem obrovskú párty.
Bude tam celý šoubiznis.
Rezervoval som kvarteto Golden Gate. Myslím to vážne.
Chcem, aby si prišiel, priviedol priateľa,
tucet priateľov.
Nič také si ešte v živote nevidel.
Bývam v Ardsley, vieš? 91. ulica, v parku.
Len povedz recepčnému, že ideš na večierok Lorenza Harta.
Budeš potrebovať heslo. Si naň pripravený?
„Nikto ma nikdy tak nemiloval.“
Pomaly!
To je krásny pohľad.
Čo, vy nepijete?
Po celej fľaši brandy Ako sedmokráska bdiem
Poznáš tú pieseň?
Nie.
Moja milá Valentínka Sladká zábavná Valentínka...
Ja rádio veľmi nepočúvam.
Poznáš moje meno!
- Nepoznáš žiadnu pieseň Rodgersa a Harta? - Áno...
- Len neviem... - Vezmem si Manhattan
Bronx a Staten...
Boli sme na obálke časopisu Time!
Moja fotka je na stene tam...
Eddie, kde je moja fotka?
Presúvajú ich.
- Čo... - A čo táto?
Modrá luna
Tú poznám!
Videla si ma samého stáť
Bez sna vo svojom srdci
A že bez lásky som
Najhorší text, aký som kedy napísal.
- To ste napísali? - Dokonca sa to malo volať inak.
Tá sa mi páči.
Chcem späť to prepitné.
Chcem ťa na svojej párty, Sven!
Doktor Bender mi minule vravel,
keď som Vivienne zasa požiadal o ruku
a zasa ma odmietla,
vraví mi: „Larry, rozhodni sa.
Si homosexuál alebo heterosexuál?“
Vravím: „Doktor, som ambisexuál.“
Vraj: „Dopekla, to čo znamená?“
Ja na to: „Že si viem vyhoniť rovnako dobre oboma rukami.“
Larry, si v prítomnosti dámy.
No, aj ženy môžu použiť obidve ruky.
Ale ak chceš byť textár, musíš byť všesexuálny, nie?
Musíš mať v sebe všetkých na Zemi, chápeš?
Mužov, ženy, kone.
Ako môžeš dať hlas celému zboru sveta,
keď celý zbor sveta už nie je v tvojom vnútri?
Eddie, ako sa povie neúnavnému, vytrvalému homosexuálovi?
„Neúchabný.“
Na veľkú a slávnu minulosť, keď na tom všetkom tak záležalo.
Hraj ďalej. Si dobrý.
- Ďakujem. Som nádejný skladateľ. - „Nádejný“?
To znamená, že sa nádejáš, však?
Zapíšem si ťa, keby som potreboval nového partnera.
Hej, bol si dnes na premiére?
Oklahoma! Dokonca aj s výkričníkom.
Fakt. Každému názvu, ktorý potrebuje výkričník,
sa veru radšej vyhni.
Akože sa to voláš?
Morty Rifkin. Ale volajú ma Morty Rafferty.
Nik nemá šancu uhádnuť, že si Žid.
Gratulujeme k premiére OKLAHOMA!
Čo vravíte na Oklahomu?
Čo vravím na Oklahomu?
Nuž, Frajer,
Frajer O'Rifkin, tak ťa budem volať,
videl som to niekoľkokrát na predpremiérach v New Havene,
ešte keď sa to volalo Ideme na to! S výkričníkom.
A bol som si istý, že mi Dick zavolá:
„Larry, máme veľký problém.
„Potrebujem v predstavení viac humoru. Veľké komediálne čísla.“
A povedal by som:
„Dick, namiesto celej tej gýčovej americkosti
„urobme paródiu na gýčovú americkosť!“
Už som v hlave písal texty. Nemohol som prestať.
A zavolal vám?
Žartuješ? Má priveľa práce s ďalšími hitmi.
Dnes večer som sedel vo svojej lóži a pozeral som „Oklahomo!, s výkričníkom“,
tam dole, s trblietkami pod ružovými svetlami,
kovbojskými klobúkmi a krútiacimi sa lasami
a s absolútnou istotou som vedel dve veci.
Bol to 14-karátový hit
a bol to 14-karátový kus hovna.
Môj kamoš to videl na predpremiére.
Vraj jeden z naj muzikálov, aké videl.
Ten muzikál je podvod na všetkých možných úrovniach.
A nehovorí zo mňa žiarlivosť, jasné?
Dnes večer som sa na to díval a cítil som, ako klesám na duchu.
A všade okolo mňa ľudia burácali. Rehotali sa na treťotriednych vtipoch.
Chcel som divákov chytiť za ramená
a povedať: „Na čom sa smejete? No tak, žiadajte viac!“ A...
Rodgers je génius.
Hovorím to bez akéhokoľvek váhania.
Si klavirista. Mám pravdu, nie?
Áno, je dosť dobrý.
Dosť dobrý?
Nikto nemá jeho rozsah, jeho vynaliezavosť,
veľké stúpajúce mužné melódie ako nebotyčné stĺpy.
Rodgers je síce chladnokrvný skurvysyn,
ale dokáže melódii dať krídla,
a to je znakom veľkého umenia, krídla.
Mám prekrásny pocit
To je tá chvíľa. Počujete to?
Keď sa vám chrbtica rozžiari
a celý aparát textárstva náhle prekoná gravitáciu.
Na planéte je možno päť ľudí, ktorí to dokážu,
a ten skurvysyn je jedným z nich.
A potom texty Oscara Hammersteina II.
Čo povedať o Oscarovi?
Každú chvíľu sem príde, celých tých
230 centimetrov,
a Dick si tentokrát úmyselne vybral niekoho
vysokého. Istotne.
Ale čo povedať o Oscarovi?
Je taký prízemný,
a priznajme si to, väčšina z nás je taká.
Ale sú chvíle, prisahám Bohu,
v mojej práci sú chvíle,
keď vytvorím niečo väčšie ako ja.
Rozhodne súhlasím.
Ďakujem. Slová boli väčšie ako hudba,
ako postavy, ktoré ich spievali,
a možno sa na pol sekundy priblížili k nesmrteľnosti.
Ospravedlňte moju neobmedzenú sebaúctu, ale áno.
A ak to nepovie nikto iný, tak ja áno.
Napísal som niekoľko textov, ktoré preľstia smrť.
Slová plné skromnosti skutočného blázna.
Hej! Keď Shakespeare napísal:
„Mramor ani pozlátené monumenty
„princov neprežijú tento mocný rým,“
povedali ľudia: „Bože, ten má ale ego?“
Nie, povedali, že je génius a vie, že jeho dielo pretrvá.
Takže si Shakespeare?
Pozri, Oklahoma! získa toho prekliateho Pulitzera. Viem to.
Na stredných sa bude hrať do súdneho dňa,
pretože je ku všetkým taká ohľaduplná.
Ale naozaj, kto chce ohľaduplné umenie?
Frajer, počúvaš ma? Snažím sa ti odpovedať na otázku.
Preto nás Boh zoslal na Zem, aby sme neurazili ľudí?
Problém s Oklahomou! je toto,
a bol tam už v pôvodnej hre,
Zelené rastú skurvené orgovány.
A Dick tú hru najskôr ukázal mne, jasné?
Najprv ma požiadal, aby som ju adaptoval.
Odmietol som. Nie pre tú nostalgiu,
ale Oklahoma!, výkričník,
vyvoláva nostalgiu po svete, ktorý nikdy neexistoval.
Naozaj chceš napísať muzikál, kde sa hlavná postava volá Kučierka?
To je nápad na pieseň.
„Ahoj, Moe! Ahoj, Larry! Stúpil som do lajna!“
Teda, zniem zatrpknuto?
Píšeme spolu štvrť storočia
a prvý muzikál, ktorý napísal s niekým iným,
bude najväčší hit, aký kedy mal. Som zatrpknutý?
- Larry... - Áno, kurva.
Ale musím ti povedať o Elizabeth.
Musím si očistiť srdce.
Poď na to. Tá dvadsiatka...
Každú chvíľu sem príde.
Dnes sem príde aj Rodgers, nie?
- Neboj sa, predstavím ťa. - To by bolo skvelé.
Snažím sa predať svoje piesne.
Nuž, počúvaj a uč sa.
Poviem vám o Elizabeth.
Na jej tvári je niečo...
príťažlivo éterické.
Kurva, to čo znamená?
Pozri, kúpil som jej rôzne darčeky.
Kúpil si jej niečo u Kleina?
Bude sa jej páčiť.
Je z druhej ruky. Čo to je?
O ÚDELE ČLOVEKA
Pravé prvé vydanie. Nechápeš čaro
a záhadu toho dievčaťa.
„Na toto som čakal celý život.“
To tam vraví Somerset Maugham, pamätáš?
- Ja? - Áno.
„Vždy je niekto, kto miluje, a niekto, kto sa nechá milovať.“
To je pravda, nie?
Vieš, že máš malér,
keď hľadáš zmysel života
v knihe so slovom „údel“ v názve.
O ÚDELE ČLOVEKA
Larry...
Je to dievča. Nie?
Okej. Vždy som si myslel, že ťa zaujímajú skôr...
Že ma zaujíma čo?
Takže teraz ma chceš analyzovať?
Ďakujem, doktor Bacardi.
Stretli sme sa na skúškach hry Pri Jupiterovi.
A nie je herečka.
Je vysokoškoláčka. Druháčka.
Yale. Nie všeobecná škola, tá je pre mužov.
Chodí na Školu výtvarného umenia!
Bohémske bohyne v sivých plášťoch
miešajú farbu v rannom svetle.
Má celých 20 rokov.
A ty máš koľko?
Mladistvých 47!
Vieš, ako ju oslovujem v listoch?
„Moja nenahraditeľná Elizabeth!“ Veríš tomu?
Keby som mohol hneď teraz napísať, čo cítim,
celému publiku by narástli krídla.
Oklahoma! by sa zahanbene zrušila,
keby počula osem taktov toho, čo mám v srdci.
A dnes mám taktu na rozdávanie, to vám poviem.
Do toho!
Minulé leto som sa zobudil o pol piatej ráno.
A za posledných päť hodín som...
Prečo sa, dopekla, pozeráš na hodinky?
- Larry, pracujem tu. - Čo tu podľa teba robím ja?
A to mi ani neplatia. Fajn.
Ďalšie kvety...
Eddie, nalej znova Svenovi!
...pre Richarda Rodgersa.
Ježiši, koľko to stálo?
Šestnásť dolárov plus donáška.
„Dick, mám krásny pocit, že ti všetko ide ako po masle.
„S láskou Dorothy.“
Cituje Oscara?
Píšem s jej manželom 24 rokov
a ona cituje Oscara?
Deväťdesiata prvá ulica, The Ardsley. Budeme meškať.
Fajn. Ešte raz vďaka, páni.
Dobrý večer.
Dopraj mi chvíľu.
Dovoľ mi zhmotniť pre teba Elizabeth.
Dosť! Pretiahol si ju či nie?
Správaj sa na úrovni, Eddie. Frajer, môžeme sa porozprávať?
Iste, áno.
Tak spali ste s ňou či nie?
Elizabeth!
Larry!
Moja nenahraditeľná Elizabeth!
Tak rada ťa vidím.
- Páči sa ti môj účes? - Je úžasný.
- Oveľa lepší ako ryšavý. - Tiež si myslím.
Teda, ryšavá bola super. Ale toto je oveľa viac nadpozemské.
Pripravím sa na párty.
Nie, mám pre teba kvety!
- Som ohromená. - Áno, tak pôsobím na ľudí.
- Musím ti toho toľko povedať. - Napríklad?
- Zasa si píšem denník. - Snáď mi dovolíš ho čítať.
Nie, to nie, tá veľká.
A to dostane Richard Rodgers?
Larry, moja mama by zomrela, keby to videla.
- S tvojím dovolením. - Povolenie udelené.
- Ten chlap, čo som ti spomínala? - Cooper?
- Konečne sa to stalo. - Nie!
Áno.
Na moje narodeniny. V noc mojich 20. narodenín.
Vlastne celkom dráma. Môžeš o tom napísať hru.
Muzikál. On povstal.
- Larry... - Je to veľkonočný muzikál!
Veľmi náboženský!
Objasním, takmer sa to stalo.
Ihneď to objasni!
- Neskôr ti poviem celý príbeh. - Nie,
požadujem stručnú verziu ihneď.
Stručnú verziu? Dobre.
Pokožka na jeho chrbte bola bezchybná.
Musím bežať.
Predstavíš ma Richardovi Rodgersovi, však?
Než sa večer skončí,
Dick ti polezie krkom.
Larry, si taký vulgárny!
Polezie krkom, vtipné. Hej...
Píšem o nej celý muzikál.
Je inšpirovaný vojnovými filmami Franka Capru Prečo bojujeme.
Tento sa bude volať
Prečo šukáme.
A veľká balada na konci bude
Pokožka na jeho chrbte bola bezchybná.
Samozrejme, keď máte 20 rokov,
čo iné môžete druhým ponúknuť okrem svojho tela?
Nič nebolo, však?
Vieš si predstaviť, čo by napísala, keby videla môj chrbát?
„Pokožka na jeho chrbte
„vyzerala ako biela posteľná plachta, ktorú niekto ovracal.
„Jeho vták vyzeral ako roh retardovaného jednorožca.“
Len jeden...
aby som mu dokázal zablahoželať.
Larry.
Na pokožku na jej chrbte, aj na jej ostatné časti,
bezchybné.
Páni.
Ako môže byť toľko potešenia stlačené v takej malej nádobe?
Koniec. Už žiadny ďalší. Dohodnuté?
Bože! Gershwin mi chýba.
Stavím sa, že som videl Porgy a Bess viackrát ako ktokoľvek iný v tomto meste.
Najlepšia replika v Porgy:
„Keď Boh urobil mrzáka, chcel, aby bol osamelý.“
Napadlo ti niekedy, že celý život je hra
a že 99 % ľudí v nej
nemá žiadne repliky?
Sú len komparzisti.
A ty si len komparzista v ich hre?
Hlboké. Veľmi hlboké.
- Tiež rozmýšľam. - Skutočne?
Ja že si len komparzista.
Vezme niekto tie zasrané kvety z môjho baru?
Okej!
Musíš ju vidieť ako ja.
- Práve som ju videl. - Nie, prvýkrát.
Ak to nevidíš,
nemôžeš pochopiť, o čom je celá táto noc.
Začínam si myslieť, že sex nebol.
Chcem si na tebe vyskúšať tento trik, než ho použijem na ňu.
A neukážem jej to ako trik.
Ukazujem jej to ako experiment, aby som dokázal, že medzi nami
je mimozmyslové spojenie.
Verí všetkým tým sračkám,
vie kecať 20 minút o psychokinéze.
Nerozumiem ničomu, čo hovorí.
Sedím tam, prikyvujem a rozmýšľam:
„Naozaj má podprsenku hroznovej farby?“
A neskôr vás naučím moju vlastnú kartovú hru.
- Čurákovho žolíka. - Larry, váž slová.
Uráža ťa slovo „čurák“?
Dobre, nebudem ho používať. Dávam ti slovo,
slovo čuráka. No poviem ti o tom, ako som ju prvýkrát stretol.
Radšej mi ukáž ten trik.
Súhlasím.
Vieš, čo je najsexi vec na planéte Zem?
Napoly stoporený penis.
Ježiši, Larry, to nik nechce počuť.
Nehovorím s tebou.
- A s kým? - So sebou.
S niekým zaujímavým. Ale vážne.
Napoly stoporený penis je sľub.
Úplne stoporený penis je výkričník.
Ako spisovateľa ma uráža. Príliš kričí, je príliš pubertálny.
Príbeh sa už skončil.
Ale napoly stoporený penis, už má po tom, či ide na to?
Ale ženy ma priťahujú práve pre neprítomnosť penisov.
Mňa tiež.
Žijú v oveľa zaujímavejšom emocionálnom prostredí ako my.
V krajine, o ktorej môžeme len snívať.
Ale tento večer nie je o krajine.
Je len a len o portréte Elizabeth.
A sme doma, kurva.
Počkať, videl si, aká je nádherná.
Teda, možno nie klasická kráska, ale ten správny výraz je...
Pekné kozy.
Malé, ale veľmi lákavé.
Kiežby som ju mohol namaľovať.
To mi pripadá ako najintímnejší spôsob nazerania na človeka.
Zároveň najmenej sentimentálny.
Presne zachytiť krivky jej tváre,
dve malé pehy na ľavom líci.
Ste mi povedomý. Niekde som videl vašu fotku.
Ste spisovateľ?
Potom oceníte tento príbeh.
Pretože sa týka...
Neopísateľného?
To je perfektné slovo.
Kriste, ste E. B. White! Ste „Andy“ White!
Ani neviete, ako veľmi sa mi páčia vaše eseje.
Nič mi neprináša väčšiu radosť.
- Som zaľúbený do vášho jazyka. - Ďakujem.
Úžasná interpunkcia.
Nemožno ani pohnúť čiarkou, však?
Ste hudobník, White.
Vy ste hudobník.
Viete, vy, zo všetkých ľudí, oceníte tento príbeh.
To dievča, Elizabeth.
Nemôžem pri nej byť sám sebou. Chápete?
Nemala by záujem. Nikdy sa o mňa nezaujíma.
Nikdy. A nejde o ľahostajnosť,
skôr si obaja uvedomujeme,
že je oprávnene zaujímavejšia ako ja.
A myslím to skutočne úprimne.
Videli ste jej vlasy?
Tie som si všimol ako prvé, keď v júli vošla do divadla.
Akoby dýchala iný vzduch ako ja.
- To sa mi páči. - Hovorím, White,
bol by z nej skvelý muzikál!
A ani jedna prekliata kukurica v celom predstavení!
A, hej, priatelia, len aby bolo jasné,
„kukurica až do výšky slonieho oka“
je najhlúpejší text v histórii amerického textárstva.
Áno, dáva to dokonalý zmysel, a áno, sedí to,
ale obraz kukuričného poľa v Oklahome,
uprostred ktorého stojí skurvený slon?
- Mám rád slony. - To my všetci, Eddie.
Pozrite, Andy, musíte to vidieť.
Počúvam, ako rozpráva,
no vôbec netuším, čo povedala,
lebo ja myslím len na toto:
„Počkaj, kým pocítiš teplo jej pohľadu,
„zadumaného, sladkého a múdreho.“
Keď som písal ten text, písal som o nej.
Tri dokonalé slová v dokonalom poradí.
A povedzte, ktorému inému textárovi by prešlo slovo „zadumaný“?
Ktorá pieseň to je?
Len vravím, keď mi to ide, tak ide.
Už len ten zvuk! To robí spisovateľ.
Nosíme našu zraniteľnosť ako plášť, aby ju mohol vidieť celý svet.
Páči sa mi slovo „plášť“.
To preto, že je to starožitnosť ako my.
Pozvem vás na ďalší drink?
Iste. Prečo nie?
Napadá mi tisíc dôvodov prečo nie,
ale neprekonajú dôvody prečo.
Eddie, podaj Pána a veleb domáceho lekára!
Ďalšie kolo! Len trochu...
Viete, čo sa mi páčilo v tej eseji, ktorú ste napísali o Floride?
Tá veta.
„More odpovedá na všetky otázky a vždy rovnakým spôsobom... 'Tak skoro?'“
Ježiš.
Vziať zvuk a premeniť ho na čo?
Povzdych večnosti.
Môj drobný dar.
Na poéziu, ktorá sa na nás leje z tisícov nečakaných zdrojov.
Na vašu poéziu.
Pozrite, má 20 rokov, ja 47.
Preberme to ako dvaja rozumní alkoholici.
Bolo to na začiatku, všetko bolo presne tak, ako sa zdalo.
Bol som jej mentor a predpokladám, že som bol, viete,
v jej očiach „veľký starec“ divadla.
Bol som v divadle pri skúškach hry Pri Jupiterovi,
tá je úplná katastrofa.
A vediem debatu s Johnnym Greenom
o texte Pozdravujte Broadway.
Pamätám si, ako som sa ako dieťa zamiloval do tej piesne.
Pozdravujte starú Broadway
A odkážte, že tam čoskoro prídem
Hneď som vedel, už ako dieťa,
že to, čo dalo tomu textu rýchlosť, nevyhnutnosť, bol vnútorný rým.
A nielen to „čoskoro“. Ale aj to „prídem.“
Text by mal logicky pokračovať:
„Pozdravte starú Broadway a povedzte, že prídem.“
Ale zmena slovesa na „odkážte“
to celé zmenila.
Frajer, poznáš nejakého Cohana?
Tamto! Tamto!
Pošlite správu, pošlite ju Tamto
Že Amíci už idú! Amíci prichádzajú!
A bum-bum celou cestou bubnujú...
My prídeme! My tam prídeme!
A nevrátime sa Kým sa to tam neskončí!
Vieš, čo Amíci ozaj spievali v prvej svetovej?
„Nevrátime sa. Pochovajú nás tam!“
A tak aj bolo.
Celkový počet mŕtvych v tej veľkej vojne bol 37 miliónov.
Myslím, že prídavné meno „veľká“ by nikdy nemalo predchádzať slovu „vojna“.
Amen.
Čo si Boh myslí, keď sa pozrie dolu na svoj výtvor
a vidí, že pod najvznešenejšími zámienkami
sme poslali 37 miliónov ľudí do hrobu?
Preto stále prší. Boh plače.
Ja som patriot. Skutočne.
A ty si vojak. Boh ti žehnaj.
Ale koľkí zomrú tentokrát?
Budeme schopní to vôbec spočítať?
Mám priepustku. Musím sa postarať o mamu.
Je vystrašenejšia ako ja.
Kedy odchádzaš?
O dva týždne ma pošlú späť do centra nepriateľskej aktivity.
Bradley Beach, New Jersey.
Učím morzeovku v hoteli Grossman.
Bradley Beach, kde nepriateľskí agenti chodia po promenáde maskovaní
za staršie židovské ženy v kožušinách.
S jednou babou odtiaľ som hrával Nájdi klobásu.
Vážne?
Čítali ste ten článok v Life o Guadalcanale?
Že pred bitkou vojaci
hádzali žabky striebornými dolármi
namiesto skaliek,
lebo vedeli, že sa už nikdy nevrátia.
Ja som nemohol narukovať. Kvôli očiam.
Čo je s nimi? Otvárajú sa?
Keď už hovoríme o ľuďoch, ktorí sa nevrátia,
prosím, prečítajte si toto.
Je to zo scenára Pri Jupiterovi.
Nahlas!
„Rodgers a Hart
„sú odlišní ako jazvečík a ťava.
„Jeden má rád operu a domáci život, druhý nočné kluby a ľudí.
„Jeden je ženatý a má dve deti,
„druhý je slobodný a živí barmanov.“
Nemáš za čo, Eddie.
„Ten malý, to je Larry, fajčí cigary,
„veľké, čierne, malé, hnedé, čokoľvek.
„Kým Dick, to je Rodgers, fajčí len cigarety.
„Jeden chodí spať okolo 4.30 každé ráno, druhý nikdy nehýri.“
Perfektné sloveso, nie?
„Napriek rozdielom v ich vzhľade a povahe
„sa ich intelekty dopĺňajú ako šunka a vajcia.
„Celkovo napísali vyše tisíc piesní.“
Tisíc piesní?
„Horlivo nesúhlasia, no nehádajú sa,
„a za tých 20 rokov, čo sa venujú svojmu remeslu,
„nikdy nepracovali s nikým iným... “
Až doteraz.
Pôsobivé.
Sám som to napísal.
A ani jediná zmienka o zasranej Modrej lune.
Poslal som Elizabeth časť svojich nôt. Žiadna odpoveď. Nechápem to.
Je to mrcha.
To mi vytesajú na náhrobný kameň.
- „Je to mrcha“? - „Lorenz Milton Hart.
„Nechápal to.“
A ľudia mi prídu k hrobu a povedia:
- „Tiež to nechápem.“ - Ja rozhodne nie.
- Hej, Larr, ja to chápem! - Takže, počúvajte.
S Elizabeth sme prežili spolu víkend. Skutočne.
Jeden vášnivý, transcendentný víkend, na konci minulého leta,
predtým ako sa vrátila na Yale.
Je to najbližšie, ako som sa kedy v živote dostal k čistej nezištnosti.
Bolo to plné odtienkov, bolo to hlboké.
Ako veľmi hlboké?
Počuj, klaun, stretol som ju
a prvé, čo som jej povedal, bolo: „Prepáčte,
„ale ste najštýlovejšia zo všetkých v tomto divadle.“
Kiežby som mal fotku tej chvíle.
Kiežby som mal fotku každého okamihu, čo som s ňou strávil.
Nedarí sa mi správne to vykresliť. Snažím sa vystihnúť...
Andy, pomôžte mi. Aké je to správne slovo?
Okúzlenie?
A vy viete, aké je to ťažké.
Nemohol som uveriť, že som to ja, s kým chce hovoriť.
Rozhliadal som sa po divadle,
určite tam je niekto, kto ju zaujme.
Ale nie! Vrhla sa na divadelnú stoličku hneď vedľa mňa
tak blízko, ako jej zdržanlivosť dovolí.
A srdce mi bilo ako o preteky.
Nikdy nič také necítim, pri mužoch ani pri ženách.
No ona má na sebe žlté letné šaty
a v divadle je horúco.
A rozpráva sa so mnou celé hodiny.
Obnažená noha preložená cez opierku na ruky.
Viem, že som ako ťuťko v strednom veku,
ktorý sa zaľúbil do študentky,
a možno je to tak.
Ale viete čo?
Možno je to niečo iné.
Niekedy sa cítim... a nesmejte sa,
že som po celom živote slepých zrážok s cudzími ľuďmi,
konečne našiel priateľa.
Možno to je definícia okúzlenia.
Jeden víkend plný svetla!
Musím to dokončiť, než sa vráti.
Počúvate ma?
Áno, nohy prehodené cez tú vec.
Akoby všetky ľúbostné texty, čo som kedy napísal,
mali nejakú slovnú ektoplazmu a zrazu nabrali ľudskú podobu.
- Ekto čo? - To môže byť jej matka.
Toto nesmie počuť.
A čo ja?
Si len komparz.
- Dobre, ale zaplatíš, nie? - Samozrejme.
Je dôležité, aby som to vystihol.
Bol to sparný letný víkend
a spýtal som sa, so všetkou nenútenosťou,
akú som vedel predstierať, či by chcela uniknúť z tepla mesta
a stráviť víkend so mnou na jazere Dunmore vo Vermonte.
A ona bez zaváhania odvetila:
„Veľmi rada, Larry.“
Vravím vám, Andy, presne môj typ dievčaťa.
Ľutujem, prepáčte, bľabocem,
ale ako inak opíšete skutočný
prítomný čas zamilovania?
O to tu ide?
Možno. Neurobil som nič zlé, dobre?
Neporušil som Mannov zákon ani zákon o mužoch v strednom veku.
Kúpil som obraz jazera Dunmore,
od jedného starého Vermonťana.
Kúpil som ho, aby si to pamätala.
Raz som tam bol na kanoe.
Ahoj, Larry!
A potom?
Tretie dejstvo. Neskôr v ten deň
je zrazu v teplom zrube.
Na stene je pripnutá vlajka z pevnosti Ticonderoga.
Má na sebe modrú pánsku pracovnú košeľu s vyhrnutými rukávmi.
Zrazu je mi celá dostupná,
ten dar mladosti a mozog
a kľúčna kosť.
Dotkol som sa jej ramena,
a ako raz naškrabal jeden perohryz:
„Moje srdce sa zastavilo.“
Vzala ma za ruku a povedala: „Larry,
„nechajme si to na inokedy.“
A môžem vám povedať len toľko,
že je tu reálna možnosť, že ten „ďalší deň“ je dnes.
Urobte miesto. Dámy, krása, nádhera!
Rodgers!
Áno, nádhera!
Okej.
Vážim si to. Ďakujem. Hej, ďakujem pekne.
Vážim si to. Ďakujem.
Výborne!
Ďakujem veľmi pekne.
Je tu čas na skutočné vystúpenie večera.
Eddie, toto ber preč!
Okej.
Tak šmykol ju či nie?
Myslí si, že možno dnes.
Larry. Larry, Larry.
Čo podľa vás vidí ona v ňom?
Bohatého a slávneho chlapa, ktorý jej pomôže v kariére.
Myslím, že si uvedomuje, že ju zbožňuje
jeden z veľkých obdivovateľov krásy.
- Viete, čo si ešte myslím? - Áno?
Že má fakt podprsenku hroznovej farby.
Okej, Rodgers! Páni, prosím, jednu fotku!
Krása, no tak, veľký úsmev!
- Krása. - Dick!
Môj Bože! Ten muzikál sa bude hrať 20 rokov!
Bude úspešnejší ako Abieho írska ruža!
- Uvidíme. - A menej židovský, takže môže byť turné.
Vďaka, že si prišiel.
- Oscar! - Larry.
Zakaždým keď ťa vidím, si vyšší.
Čo na to povedať? Tie texty sú skvelé.
Poetické, keď majú byť, vtipné, keď majú byť vtipné.
Ani jeden nesprávny rým, radosť pre uši.
Som len blázon, keď svetlá sa stlmia
Dokonalé! Počuli ste ma tlieskať?
Bol si tuším najhlasnejší v celom divadle!
To preto, že sa mi to páčilo viac ako ostatným!
- Prinesiem vám drink. - Nie, ďakujem.
Larry, máš dve minúty? Daj nám jednu.
Prepáč, Oscar.
S Dwightom Wimanom sme hovorili o obnovení Yankeeho z Connecticutu.
Úžasné!
Áno, rozmýšľam, že to ponúknem Vivienne Segalovej.
Mein Gott! Bude sa to hrať dlhšie ako Oklahoma!
Sám si kúpim 50 miest.
Mám nový názov, Och, Kamelot!
Asi zostaneme pri Yankeem.
Camelot výkričník?
No tak, myslím to vážne.
Som vždy vážny. Preto ma ľudia majú za vtipného.
Tak mi napadlo, ak máš chuť pracovať, možno...
- Mám hroznú chuť. - Gratulujem.
Nechcem vás obťažovať. Všetkým sa nám to páčilo.
- Áno? - Bude to veľký hit.
Ďakujem. Vážim si to.
- Gladys, však? Áno. - Áno!
Áno, teší ma.
Áno, napadlo mi nielen obnoviť pôvodnú hru,
ale aj úplne nová kniha.
Uvažujeme o štyroch, piatich nových číslach.
Ktoré napíšem ja?
Iste. Ktoré napíšeme spoločne.
Už je to 16 rokov, odkedy sme to napísali.
- Potrebuje to vynoviť, nie? - 1927! Vanderbilt!
Áno, bude to nová hra Rodgersa a Harta na jeseň.
- Nové gagy, nové piesne. - Nové odkazy.
Budeme satirizovať celú vojnu.
Prídely, zber gumy, zber siloniek,
nové číslo pre Vivienne.
Opatrne so satirou.
- Zdravím. - Fajn hra.
Vážim si to. Ďakujem.
Nastalo ticho, keď Cordell Hull poslal rozkazy zhora
Prepáčte, dievčatá, odložte perly Teraz dávame lásku na prídel
Ako sa tam ocitne Hull?
No a? Je to vtipné!
Dick! Z New York Journal-American:
„Očarujúce pre oči rovnako ako hudba Richarda Rodgersa pre uši.“
- Okej. - Pekné.
Fajn. Dobrý začiatok.
Tak, cítiš sa na to? Si zdravý?
Vedel by si to brať vážne?
Áno, idem do toho, Dick. Myslím to vážne.
Celú noc pijem zázvorové pivo.
Okrem tejto chvíle, pretože teraz musíme oslavovať.
Toto je najlepší muzikál v dejinách amerického divadla.
Nie, nebudem s tebou piť, Larry.
Okej, fajn.
Weegee! Odfoťte toto!
- Nie, Larry, musím... - Nie. Hej.
Rodgers a Hart, opäť spolu!
Dobre, bližšie! No tak!
Chcem desať kópií.
Skvelé. Napíšte mi šek.
Áno.
Takže sa na to cítiš?
Najlepší nápad za posledných 16 rokov.
Zároveň si myslím, že by sme mali snívať o niečom úplne novom.
Nesúhlasíš?
Noví Rodgers a Hart, čo svet ešte nevidel.
Niečo veľké!
Začnime najskôr týmto.
- Iste. - A pôjdeme postupne...
- Ale... - Lebo ja myslím,
že môžeme mať budúcnosť.
Kto si to nemyslí?
Ale chcem byť jedným z tých skladateľov, ktorí pracujú
s inými textármi.
Ako Arlen, Kern. Miluješ Kerna.
Milujem ho. Chcel som ním byť.
Ale pracujme ako profesionáli.
Kedy som nebol profesionál?
Chcem pracovať v konkrétnom čase ráno, u mňa v kancelárii.
- Dodržiavať rozvrh. - Áno, to robíme.
Nechcem ťa viac hľadať, Larry.
- Som tu! - Vieš, čo myslím.
Nechcem volať tvojej mame
o deviatej ráno, aby si
do obeda možno vstal.
- Dick... - Nechcem to, ako to bývalo.
To je všetko, čo hovorím.
Je to biznis, to je všetko.
Dnes som to asi nemal riešiť,
- no chcel som... - Ja chcem...
- Zatiaľ váš najlepší. - Dobre, ďakujem.
Chcem len napísať hru, ktorú
budeme obaja milovať.
Cítim to rovnako.
Dick! Burns Mantle to práve nazval
„najdokonalejšou a najatraktívnejšou americkou hudobnou komédiou
„od Show Boat.“
- Od Show Boat? - Áno.
Páni. To je dobré.
- Ozaj veľkolepé. - Ďakujem, zdravím.
Musím sa do hry zamilovať.
Musím ju chcieť napísať viac ako čokoľvek,
byť v tom publiku, sedieť tam a nenechať si ujsť ani slovo.
Začneme Yankeem z Connecticutu,
- štyrmi, piatimi číslami a... - Pozri.
Uvažujem o tomto. Dobrodružstvá Marca Pola.
Dick, Dick! Úžasná šou.
Ďakujem pekne. Rád vás vidím.
Proste veľké. Väčšie ako Jumbo. Veľkolepé.
Hudobný cirkus s tromi pódiami.
Šou trvá štyri hodiny s prestávkou na večeru!
Je to veľká komická opera. A scénou je svet!
Urobíme satiru na všetkých.
A ty si užiješ ich hudobnú satiru.
Sparodujeme všetky národné hudobné klišé.
Francúzske číslo, talianske číslo,
keď príde na Srdce temnoty,
kanibali hrajú Porgy a Bess.
Bess, teraz si moja večera!
Ježiš, Larry. No tak.
Bude to mať záber románu.
Bude to najväčšia výzva, akej si kedy ako skladateľ čelil.
A prvok, ktorý to všetko bude držať a umožní divákom vstúpiť do príbehu,
je dievča.
Éterické dievča, ktoré Marco Polo opustil.
Je o polovicu mladšia ako on,
ale on po prvýkrát po rokoch, možno v živote, pocítil náznak lásky.
Prisahá v prvej scéne.
Bude to ako Benedick vo Veľa kriku...
- Aha. - Prisahá, že naňho žiadna
žena nebude mať vplyv. Opovrhuje láskou.
Napíšeme piesne satirizujúce lásku.
Nie. Larry, chcem písať hry, ktoré majú vo svojom jadre emóciu...
- Dick, skvelá hudba. Aj šou. - Zdravím.
Ďakujem. Si tvrdá kritička.
- Ďakujem. - Ďakujem.
Pamätáš, v prvej scéne je vykreslený, že nechce lásku?
Potom stretne to dievča. Je to slobodná
škandinávska postava s dvoma pehami na ľavom líci,
- absurdné. - Prestaň.
Žije spoločensky, psychologicky,
sexuálne v inom vesmíre ako on, ale ohúri ho.
Stojí tam paralyzovaný vo svetle jej bledozelených očí.
Je to najväčší bádateľ v dejinách sveta
a nič z toho pre neho nič neznamená, ak mu to nepomáha upútať ju.
To je emocionálne jadro príbehu.
- Okej. - Máme slávneho muža,
legendu,
a necháme ho krvácať.
Pán Rodgers, volám sa Robert Heffner. Som starosta Oklahoma City.
S Eve sme pricestovali do New Yorku
- na predstavenie. - Okej.
Vitajte v New Yorku. Dokončujeme rozhovor.
Bude s vami o dve minúty. Môže byť?
Hneď prídem. Ďakujem, dúfam, že to stálo za to.
- To rozhodne. - Teší ma. Ďakujem.
Dobre, tak poď. Pokračuj.
Skončia spolu? No tak.
To práve diváci chcú zistiť.
To je motor celého príbehu.
Dobre, pozri, Larry,
ak si ochotný to napísať
a opakovane prepisovať,
mohlo by to fungovať.
Ale nebudem ťa o to prosiť, Larry. Vieš?
Po 15 minútach práce
ideš kupovať cigarety.
- Ja... - Okej.
Šaliem z toho. Nemám to rád.
- Už to nechcem. - Tak to bolo 24 rokov.
Gratulujem, Dick!
Presne, 24 rokov.
- Vďaka. - Cech si to zaslúžil.
Áno, máš úplnú pravdu.
Každopádne, nebudem sa s tebou hádať, Larry.
- Kto sa háda? - Neviem.
Je vojna,
naozaj chcú diváci vidieť kanibalov spievať Porgy a Bess?
A čo chcú diváci vidieť?
Oslavy kovbojov na charitatívnej akcii?
Nuž, zdá sa, že áno.
Presne tak, zabudol som.
Oklahoma výkričník rieši situáciu krajiny vo vojne.
Myslím, že každý vojak v dnešnom publiku myslel na to,
za čo bojujeme,
aj keď možno len na sekundu či dve.
A za čo presne bojujeme?
Divoké dievčatká v károvanom, ktoré nevedia povedať nie?
- Okej. - Dick, Dick, no tak.
Len medzi nami dvomi,
tie postavy sú ako ľudské bytosti nerozpoznateľné.
Myslím, že mnohí ich spoznali. Spoznali lásku.
Potrebuje zachrániť, teraz.
Spoznali rodinu. Rozpoznali hrdosť na krajinu.
Začínaš znieť ako Yankee Doodle Dandy.
Myslím, že je to oveľa hlbšie
ako spievajúci kanibali.
Ale kanibali sú vtipnejší, priznaj.
Dick, toto si musíš prečítať!
- Hneď som tam. - Okej.
Okej. Viem presne, čo myslíš.
Len mi povedz, čo ozaj chceš napísať?
Aká je tvoja vysnívaná hra?
- Vysnívaná? - Áno.
Oklahoma!
Myslím ďalšia.
Snažíme sa získať práva na Liliom.
- Na tú Molnárovu hru? - Hej.
- Tá bola gýč už v roku 1909. - Áno?
Fakt chceš písať muzikál o cirkusantovi,
ktorý zmláti svoju priateľku,
- zomrie, vráti sa... - Šlo by to.
A na konci si všetci mŕtvi zložia svätožiary
a povedia: „Očistec!“
Pozri, urobím to, ak ma donútiš.
- Ja len, že... - Nenútim ťa.
Urobí to Oscar.
Čo vie Oscar o Budapešti z prelomu storočia?
Chystá sa hru amerikanizovať.
Zmodernizuje ju.
Bude to v Maine.
V Maine? Pri všetkej úcte, modernizácia Molnára
- je hlboko... - Toto musíš vidieť!
To sú Times?
Recenzia Burtona Rascoea.
- Je nadšený. - Super.
- Každú chvíľu bude Times. - Okej.
Larry, už musím. Prídu z Times.
Dobre.
- Drž mi palce. - Mazel tov!
Ako sa hovorí v Maine.
- Hej, Dick. Dokonalé. - Ďakujem.
Rád vás vidím. Páčilo sa vám to?
Čo vie Dick Rodgers o Maine? Mal bar micva, preboha!
Ako dlho budú predávať tú rozprávku?
„Majte vieru, nádej, mŕtvi povstanú, aby nás utešili!“
Kurva, to iste.
Daj mi ďalšieho panáka, Eddie. Skutočného.
Dáte si so mnou pohárik, Andy? Prosím.
Ako sa držíš?
Vieš, ako sa v manželstve hovorí „v dobrom aj zlom“?
Myslím, že pokiaľ ide o môj život, vstúpil som do tej zlej časti.
A stalo sa to tak potichu, že som si to ani nevšimol.
Zažili ste to už?
Každý deň svojho života.
Ďakujem.
Občas mi napadne: „Aj Boh ma má dosť.“
Mal som svoje hity,
miloval som malú, vzácnu zbierku ľudí.
A teraz otočil stránku.
Cítim sa super prešlý.
„Super prešlý.“ To je dobre, nie?
Znamená to, že ti nefunguje vták.
Preto to slovo nepoznám.
Dopíšte ma na ten zoznam.
Viete, že vtáky v Central Parku sú späť?
Na čom teraz pracujete?
Na detskej knihe.
Asi som pri písaní esejí vyhorel.
Nejde mi to.
Asi som v písaní aj ja
vstúpil do tej „zlej“ fázy.
O čom je váš príbeh?
Kiežby som to vedel.
Cesta, ktorú každý podniká?
Hľadá to, čo je dokonalé a nedosiahnuteľné?
Neopísateľné!
Asi príliš nepolapiteľný nápad na detskú knihu.
Mám pre vás repliku.
„Celú noc ju naháňal po posteli, kým dospel k záveru,
„že je neopísateľná.“
Iste nemyslíte „nepolapiteľná“?
Lepšie.
Každé ráno v parku
vypúšťam myš, ktorú stále chytám v kuchyni.
- Vážne? - Mám malú sklenenú škatuľu,
ktorá uväzní myš, ale nezabije ju.
Každé ráno vojdem do kuchyne
a je tam, dole pri chladničke.
Moja malá hnedá myška šťastne chrúme sušienku, čo som tam nechal.
A každé ráno ju odnesiem do parku,
otvorím škatuľu, vyskočí tri metre, zalezie do húštiny.
A ďalšie ráno, nech sa prepadnem,
je späť v škatuli!
Ako viete, že je to tá istá?
Vyzerá rovnako.
Má ten istý newyorský výraz nádeje odsúdenej na zánik.
Ale ako vylezie 19 poschodí?
Možno podplatí vrátnika.
Dnes ráno tam nebola.
Len sušienka na dne škatule.
Ten malý myšiak mi chýbal, naozaj.
Asi som sa s ním začal stotožňovať.
Má aj meno?
Hovorím mu Stuart.
S „W“ alebo „U“?
U. Nič luxusné. Len obyčajná myš strednej triedy.
Musíte ma ospravedlniť.
Všetka tá radosť mi prešla na močový mechúr.
„Agnes de Mille robí malé zázraky
„a navrhuje originálne tance, ktoré sa hodia k príbehu a melódiám.
„Oklahoma! je svieža...“
Poviem vám niečo smiešne.
Ako sa povie unavenému homosexuálovi?
Netuším.
Kurva, zabudol som.
To je fakt vtipné.
„Tá hra je náramne smiešna, ako z inej planéty!“
PÁNSKE ZÁCHODY
Keď Atkinson napísal tú recenziu na Kamoša Joeyho, pamätáš?
„Mdlá a neveselá.
„Dokáže niekto čerpať sladkú vodu z odpornej studne?“
Plakal som. Bol som taký dotknutý.
Plakal som v náručí Vivienne Segalovej.
Objala ma a povedala:
„História dokáže, že sa mýli, miláčik.“
Nebolo to to najkrajšie,
čo niekto môže povedať?
A skutočne ma oslovuje „miláčik“.
Páni.
Časopis Time napísal:
„Pre tých, čo dokážu zabudnúť na morálku,
„je Kamoš Joey úžasná hra.“
Čo je to za sprostú chválu?
- Hovorím o Kamošovi Joeym. - Hej.
Tú som nevidel.
Wolcott Gibbs, ten tú hru miloval.
Povedal: „Produkcia piesní a tanca
„so živými trojrozmernými postavami,
„ktoré hovoria a správajú sa ako ľudské bytosti.“
Vidíte? To je ono.
Predstavíte ma dnes Rodgersovi, však?
Močenie sa pre mňa zmenilo na dvojdejstvovú hru
s krátkou prestávkou.
Milujem Vivienne. Boh mi pomáhaj.
Jej súcit.
Vieš, že ma volá „miláčik“?
Boli sme na streche pod hviezdami.
Otočil som sa k nej a povedal: „Vivienne, vezmeš si ma, prosím ťa?“
To som jej povedal. Priamo do očí.
Vieš si predstaviť, že by si mal odvahu povedať to žene?
Nemám odvahu o tom ani snívať.
Áno, to bola chvíľa.
Poviem ti, o druhej ráno kapela hrala I've Heard That Song Before.
Povedala: „Ľúbim ťa, miláčik,
ale nie tak.“
„Nie tak.“
Tri malé slová.
Desať malých písmeniek, ktoré znamenajú
„Koniec hry, hlupák.“
„Premysli si to,“ vravím jej.
Vzal som ju za ruku, jej lak na nechty bol bledosivý...
Teraz... môžem piť.
Smiem pripomenúť, čo povedal Mike Todd o Oklahome! v New Havene?
„Nič smiešne, žiadne kozy, žiadna šanca“.
Teraz máme šancu. Dobre, prečítaj to. Páni.
Úžasné. Toto povedal Nichols v Times.
„Slovo úžasné asi najviac vystihuje
„túto výpravu Cechu,
„ktorá spája sviežu a nákazlivú veselosť, šarm etikety,
„krásne herectvo, tanec, spev
„a hudbu Richarda Rodgersa, ktorá taktiež neškodí,
„pretože patrí medzi jeho najlepšie.
„Hudba pána Rodgersa je vždy ladná,
„ale málokedy je tak dobre integrovaná ako v Oklahome!
„Priniesol valčíky, ľúbostné piesne, vtipné piesne a titulné číslo,
„ktoré by daný štát rozhodne mal
„okamžite prijať za hymnu.
„Ó, aké krásne ráno a Ľudia povedia, že sa milujeme
„skončia v nespočetných jukeboxoch po celej krajine.
„A skladba s názvom 'Pore Jud', kde sa hrdina bájky snaží
„presvedčiť svojho rivala obesiť sa,
„je neuveriteľne komická.
„Farmár a kraviar a Koč so strapcami hore
„si tiež zaslúžia zmienku, lebo sa jasne blížia k dokonalosti.“
Prečítaj tú časť znova.
„...lebo sa jasne blížia k dokonalosti.“
To dajte na markízu!
„Jasne sa blíži k dokonalosti.“
No tak, všetci! Párty na poschodí! Torta a šampanské.
Oscar! Bravo, výborne.
Gratulujem.
Môžeš na slovíčko?
Môžeme neskôr, Larry?
Nie, len na chvíľu. Poviem ti niečo dôležité.
Len chvíľku s hudobným géniom.
Chcem ti povedať len jednu vec, Dick.
Len sekundu, Dick. Je to dôležité.
Pamätám, keď som o tebe prvýkrát
počul, bol si len mladší brat Mortyho Rodgera.
- Koľko si mal, sedemnásť? - Šestnásť.
- Áno, ja 23. - Skvelá práca.
Bol si múdry starec na hore.
Ale keď som prvýkrát počul tvoju hudbu,
vedel som, že to máš.
Nebol som presvedčený, že aj ja,
ale v to popoludnie som niečo počul.
Originalitu, melódiu, pôvab...
No tak, Larry, prestaň. No tak, čo je s tebou?
Celý život si pracoval pre túto noc, Dick.
Nikto nepracoval tvrdšie. A nikto si to nezaslúži viac.
Dobre, ďakujem, Larry. Ďakujem.
Dobre, len to som chcel... Len choď... užiť si večierok.
Hej, pozri sa na mňa. No tak.
Urobíme Yankeeho z Connecticutu, nanovo.
- Áno. - Štyri či päť nových piesní.
- Už mám nápady. - Áno?
Áno. A ak niečo napíšem o Marcovi Polovi,
môžem ti to poslať?
To sa ma musíš pýtať? Larry, za svoj pracovný život vďačím tebe.
Letné cesty k Niagaram A na iné miesta
Zhoršujú všetky naše starosti...
Pamätáš si to prvýkrát v rádiu?
V obývačke tvojich rodičov. Náš prvý hit.
Jedna z najúžasnejších chvíľ môjho života, Larry.
- Mal som 22 rokov. - A prisahám, naša najlepšia práca
nás ešte len čaká.
Áno, nový Yankee z Connecticutu!
Áno. A väčšie veci.
- Dick, poď hore! - Dobre, idem!
Marco Polo bude hra o radosti,
ale o ťažko zaslúženej radosti, nesentimentálnej radosti.
- Sentimentálne je zlé? - Príliš jednoduché.
Ako Oklahoma!?
To, že chlapec na konci získa dievča?
Práve si vylúčil každú úspešnú hudobnú komédiu,
Larry.
Príliš ľahké pre mňa.
Počul si dnes publikum?
Áno.
Tisíc šesťsto ľudí si myslelo niečo iné.
Vravíš, že 1 600 ľudí sa mýli?
Len hovorím...
že my dvaja môžeme urobiť niečo oveľa emocionálne komplikovanejšie.
Nemusíme posluhovať divákom...
- S Oscarom posluhujeme? - To netvrdím.
- Irving Berlin posluhuje? - Milujem ho.
- Biele Vianoce posluhujú? - Bielym Vianociam neverím.
Okej.
Možno sa diváci zmenili.
Nuž, stále sa chcú smiať.
Chcú sa smiať, ale nie tak.
- Nie ako? - Ako chceš ty.
Chcú sa smiať, ale aj trochu plakať.
Chcú... chcú cítiť.
Si môj najstarší priateľ.
Si...
si jedinečný.
To znie ako môj nekrológ.
- Len hovorím. - Stojím priamo pred tebou.
- Pripravený pracovať. - Áno?
A si ochotný vrátiť sa do Lekárskej nemocnice?
Nemusím sa vrátiť do Lekárskej nemocnice
a ani nepotrebujem psychiatra.
- Ďakujem krásne. - Len ti chceme pomôcť.
Kto? Ty a Oscar? Pomôcť mi?
Oscar? Myslíš, že aj on?
Oklahoma! bude najväčším hitom tvojej kariéry.
- To nevieš. - Nechal si blbca Krona
spravovať moje peniaze. Ja nemôžem...
Na naliehanie tvojho brata, Larry.
Teddy prosil...
Tak píšte texty s Teddym.
Písal som texty.
Tým chceš povedať čo?
Pri Jupiterovi? To si príhodne vytesnil?
Vytesnil čo?
Ako sme ťa s Loganom prosili o ďalšie refrény, ďalšie verše,
a ty si bol taký opitý, že si ani neprišiel.
Takže áno, musel som napísať text.
- Nenapísal si ani skurvené slovo... - Ako vieš?
- ...tej hry. - Ako vieš, Larry?
Nebol si tam, ani aby...
Vieš čo?
Dnes sa s tebou nebudem hádať.
Rád sa hádam.
Ja nie.
Pozri, je mi to ľúto.
Je mi jedno, či ma niekto napadne.
Nič to pre mňa neznamená.
Ale nikto nesmie napádať moju prácu. Nič iné nemám.
Tvoja práca je brilantná. O to nejde.
Tvoja práca je skvelá odo dňa, keď som ťa stretol.
Pamätáš si to?
Teba v papučiach a v pruhovanom župane?
Áno, s malým strniskom o jedenástej ráno.
Budem si to pamätať do posledného dňa svojho života.
Okej.
- Musím ísť. - Viem.
- Všetci ma čakajú. - Samozrejme.
Štyri alebo päť piesní, áno?
Hovorím, už mám nápady!
Veľké komediálne sólo pre Vivienne
o tom, ako zabila každého svojho predošlého manžela.
To môže byť vtipné.
Môžeme to nazvať Aby naša láska prežila!
Si v poriadku, Larry?
Kam zmizol White?
- Odišiel. - Tak skoro?
Chcel som mu toho povedať oveľa viac.
Možno tiež bol komparzista.
Ešte jeden?
Posledný, Larry.
Poznáš neúčinné blues?
To preto, že som ho ešte nenapísal.
Na tej fľaši by mala byť moja fotka.
„Whisky, ktorá urobila Lorenza Harta nezamestnateľným. Kúpte
vojnové dlhopisy.“
Vieš, začal som zle rozumieť.
Minule som počúval speváčku, ako spieva
o „cigaretovom srdci“.
A pomyslel som si: „To je originálna metafora.
„Moje cigaretové srdce.“
Potom mi došlo, že spieva „Moje tajné srdce.“
A mám tiež hroznú pamäť.
To by mal byť názov mojej autobiografie:
„Zastavte ma, ak som to už vravel.“
A celý text vytlačíme dvakrát.
Nie, vážne. Už som ju to videla robiť.
Pokiaľ sa potom nebude tancovať.
Radšej si dávaj pozor...
Moja nenahraditeľná Elizabeth!
Larry!
- Páčia sa ti? - Sú...
Podľa Hammersteina som drahokam.
Ten to so slovami vie.
George, toto je Lorenz Hart.
Som skutočne poctený, že vás spoznávam.
Dali by ste nám s Elizabeth dve minúty osamote?
A potom je celá vaša.
To je úplne v poriadku,
pokiaľ mi sľúbite autogram, než odídem.
George práve končí Yale.
Študuje hudbu, ale chce byť režisérom.
Režisér. Ako sa voláte?
George Hill.
Dám vám radu, budúci režisér George Hill.
Chcete ju?
Bude mi cťou.
Dávajte si pozor na milostné príbehy.
Myslite na príbehy o priateľstve.
To je domov vecí, ktoré pretrvávajú.
Ďakujem. Zapamätám si to.
Uvidíme sa neskôr, George.
Mama mi práve dala toto.
Veľmi ma to dojalo.
Moja prekrásna kľúčna kosť.
Opatrne. Moja mama...
Okej.
Prepáč, viem, že máš narodeniny až 19. novembra.
Som škorpión.
Ani na sekundu som o tom nepochyboval.
Dostala si noty, ktoré som ti poslal?
Mala som toľko učenia, že úprimne, odložila som ich a...
A potom som na ne zabudla. Ale teraz mám čas. Sľubujem.
Presvedčím kamarátku,
aby mi všetky zahrala.
Neponáhľaj sa.
To je na umení to úžasné, však?
Počká na teba.
Ďakujem za všetky listy, ktoré si mi napísal.
Veľmi ma bavilo ich čítať.
Spolubývajúca neverila, že si píšem s Lorenzom Hartom.
Pamätám si, že vo Vermonte si pila červené víno.
Malbec. Obľúbený nápoj na Yale.
Vypýtaš si francúzsky Malbec a potom sa tváriš,
že cítiš, z ktorej vinice pochádza.
Pri mojej mame Vermont nespomínaj, dobre?
Nevie o našom malom výlete.
Vlastne, vďakabohu.
Nevie 90 % toho, čo sa deje v mojom živote.
Ja sa cítim poctený, že ja áno.
Alebo že som vedel, v auguste.
Odvtedy sa udialo veľa vecí.
Povedz mi o mužoch. To ma zaujíma.
Úprimne, som oveľa múdrejšia ako väčšina z nich.
Takže si len pohodlne sadnem a nechám ich predvádzať sa.
Je to dosť zábavné.
Keby som bol vysokoškolák, asi by som sa ťa bál.
Tej inteligentnej, nemilosrdne všímavej,
zlomyseľne nesentimentálnej krásky,
ktorá tam sedí a hodnotí ma tými zelenými očami
a všíma si moju ťarbavosť.
Bože, bol by som vydesený.
Nie som až taká odstrašujúca.
Povedz mi viac o tom Cooperovi.
Je mi to trápne.
Milujem, keď sa hanbíš,
začneš sa červenať na celej tvári
a o sekundu neskôr je to preč.
Tentokrát to môže byť podstatne dlhšie.
- Chcem... - Elizabeth. Zdravím, Larry.
Dúfam, že neruším pri niečom príliš vážnom.
Nuž, závažné veci musia počkať.
Ona je drahokam, však?
Prosím, pán Hammerstein.
Budem obťažovať len chvíľu.
Larry, len som chcel povedať...
Po prvé, chápem, že to musí byť pre teba ťažká noc.
Nie, som profesionál, Oscar. Obaja sme profesionáli,
rozumieme povahe našej práce.
Larry, ozaj sa ti hra páčila? Moje komediálne scény nie sú ani spolovice
také dobré ako tvoje. Moja slabina.
Smial som sa do popuku. Museli ma zašiť.
Larry, sme rovnako starí, ale si môj učiteľ.
- Nie, Oscar. Ja... - Nie, celú svoju kariéru
- si nás viedol. - Pochybujem...
Všetkých si nás oslobodil.
Vďaka tebe americké piesne konečne zneli ako americký prejav.
Prestaň. Neznášam chválospevy, najmä na mňa.
Oscar, dnešný večer patrí tebe.
Hit teba a Dicka je hitom nás všetkých.
Ľudia konečne chcú znova chodiť do divadla.
Na skutočné hry. S Dickom sme práve preberali pár nápadov.
- Skvelé. - Áno, máme nápad na veľký...
muzikál o Marcovi Polovi... obrovský. Akýsi hudobný cirkus.
Dick je z toho nadšený.
Vraj adaptujete Liliom.
Ak sa nám podarí získať práva.
To znie vzrušujúco.
- Elizabeth je vraj tvoja chránenkyňa. - Prestaňte.
„Je prísľubom bozku jari, ktorý robí osamelú zimu dlhou.“
Prosím.
- Napísal si skvelý text. - Pre hru, ktorú hrali tri mesiace.
- Videl som ju dvakrát. - Ty...
Vieš, o čom tu hovoríme, Stevie?
Veľmi teplo na máj. Produkoval Max Gordon.
Hudba Jerome Kern.
Divadlo Alvin. 59 vystúpení.
Toto je môj sused. Je ako chodiaca encyklopédia hudobného divadla.
Nuž, ja som ako chodiaca pneumónia hudobného divadla.
- Teší ma. - Mňa takisto.
Keď vyrastie, chce písať muzikály.
Kto je tvoj obľúbený textár?
Oscar.
Samozrejme. A čo vravíš na moju prácu?
Páči sa mi. Je vtipná.
Ďakujem.
Občas trochu nedbalá.
Je veľmi unavený. Bol to dlhý deň.
Poď, Stevie. Do Doylestownu je to ďaleko.
- Chceš ísť na záchod? - Nie som unavený.
Pýtal sa, čo si myslím o jeho práci.
„Vážne záležitosti budú musieť počkať“?
Tak veľmi ľutujem, že nemám deti.
Cooper.
- Neverím, že ti to hovorím. - Vrav.
Pamätaj, že som doňho beznádejne zaľúbená
už viac ako rok.
Podrž to. Poď.
Renee, môžem si kúpiť päť minút súkromia, prosím?
Pre teba čokoľvek, Larry.
Ďakujem.
Povedz mi, ako vyzerá, snažím sa predstaviť si ho.
Apollo? Modré oči. Vysoký.
Takže pokožka na jeho chrbte
- bola bezchybná... - Dosť.
Večer tvojich narodenín. Povedz mi všetko.
- Skupina mojich priateľov... - Chlapci, dievčatá?
- Oboje. - Okej.
No tak, Larry, som vysokoškoláčka.
Takže, vzali ma do baru Mory's, kam technicky ženy nesmú,
ale prepašujú nás po zadných schodoch ako poriadne navoňaný kontraband
a samozrejme, jedno z dievčat priviedlo aj svojho frajera.
Coopera?
Čo ma ničí a zároveň mi dvíha náladu.
Vieš, je tam. Blízko mňa.
Už je neskoro,
prázdne fľaše vína plnia stôl.
Polovica z nás je neplnoletá,
ale tak flirtujeme s čašníkom, že to nikoho nezaujíma.
- Pijete francúzsky Malbec. - Správne.
Som len dobrý študent.
Preto ťa všetci milujú, Larry. Si najlepší poslucháč, akého poznám.
To preto, že nemám žiadny záujem o seba.
Späť k tvojmu príbehu mladej zhýralosti.
Prázdne fľaše vína plnia stôl...
Takže, je neskoro.
- A Marjorie... - Dievča, ktoré prišlo s Cooperom?
Odišla sa domov učiť.
Ľudia sa postupne tackajú preč.
Je polnoc.
A zrazu sedím hneď vedľa neho.
Neponáhľaj sa.
Vieš, na svete nie je miesto, kde by som bol radšej,
ako sedieť tu s tebou.
Dostala si môj list? Dnes mám večierok.
Asi musím zostať a pomôcť mame...
Začíname až neskoro.
Na socializáciu tu budeš mať dosť času.
Príde kvarteto Golden Gate. Sľúb mi, že prídeš.
320 Central Park West.
Vravela si, že chceš navrhovať scény a kostýmy,
budú tam všetci newyorskí divadelníci.
Dobre, späť ku Cooperovi.
Okej.
Odchádzame z podniku spolu.
Je perfektný novembrový večer. Tenučký kosáčik Mesiaca.
Objíma ma jednou rukou okolo pliec. Obaja sme trochu opití,
tackáme sa, k sebe, od seba.
Má červeno-zelenú flanelovú košeľu s vyhrnutými rukávmi.
No ty to nevidíš.
Vyzerá dobre!
A ty?
Mám narodeniny, nie?
- Mám vyzerať dobre. - Vkusne.
Opriem sa o tú flanelovú košeľu
a hovorím ti,
cítim, ako z neho sála mužnosť.
Pamätám, že mi napadlo, že na oblohe sa mali zažať obrovské fialové písmená...
- „Túžba.“ - Okej.
Počkaj chvíľu.
Musím si do nohavíc naliať ľadovú vodu.
Možno budeš potrebovať aj ľad.
Zrazu sme v suteréne jeho bratstva,
v jednom odpornom, opustenom bare.
Len Boh vie, koľko zvrhlostí sa tam dole odohralo.
A prichádza ďalšia.
Áno.
Tohto chlapca sledujem už rok.
Sníva sa mi o ňom a teraz je to tu.
V noc mojich narodenín
jediné svetlo vychádza z tlmenej lampy
s koňmi a džokejmi na tienidle.
Vážne, Larry, čo má dievča robiť?
Všetko najlepšie!
On sa začína vyzliekať.
Naozaj to chceš počuť?
Mám mierny záujem.
Je to ponižujúce.
Nič sa totiž vlastne nestalo.
Nič?
Ako ty a ja v dome pri jazere?
Nie.
To bolo naše vedomé rozhodnutie.
Na základe čoho? Rozumnosti? Akú len my dvaja dokážeme mať.
Ale toto...
Bolo preto, že si nevedel nasadiť gumu.
Nie.
Snažil sa.
- Skúsil to znova. - Nie.
- Potom ja. - Prestaň.
Najhorších 10 minút môjho života.
Bolo to ako 10 hodín.
To ma mrzí.
A vieš, čo bolo na tom najhoršie?
Že hlavou bol preč, vieš?
Stále mumlal, že to je tým vínom.
Že...
guma je pritesná, ak tomu veríš.
A celý ten čas mi je jasné,
že on... nemá v sebe dosť...
Neviem, aký je správny výraz. Možno...
Možno „Nemiluje ťa dosť“ sú tie správne slová.
Teda, to sa nedá obísť, však?
Keď dievča miluje chlapa z celého srdca
a on jej pocity neopätuje?
Vieš, aký je to pocit?
„Nikto ma nikdy tak nemiloval.“
Do toho suterénu som si vzala rok zbožňovania.
Áno, študovala som jeho fotografiu,
naučila sa jeho telefónne číslo.
A zrazu tam bol, napoly opitý prvák, ktorý ani
nedokázal predstierať lásku...
A... nevadilo by mi, keby som cítila...
na pozadí nejakú vášeň.
Alebo dokonca empatiu.
Nebolo tam nič.
Len... tá lampa s koňmi.
Ty si zaslúžiš oveľa viac.
Áno.
Ráno som sa na to spýtala kamošky,
vieš, medzi nami babami.
Vravela, že muži toho niekedy nie sú schopní, keď sú príliš nervózni.
Kiežby som tomu mohla veriť, aby som sa cítila lepšie.
Ale...
nebol nervózny. Ani náhodou.
Mal zatvorené oči.
Akoby sa ma snažil zmeniť na niekoho, koho naozaj chce.
Cítila som sa hlúpo.
A ponížená.
Zúrila som na seba, že som mu dovolila,
aby som sa cítila taká bezcenná.
Skúsili sme pár kreatívnych alternatív.
Nie.
Bolo to čoraz trápnejšie.
Nakoniec povedal: „Elizabeth, necháme si to na inokedy.“
A to...
To boli moje 20. narodeniny.
Tadá.
Ježiš zaplakal.
Ale je to ešte horšie.
To asi nezvládnem.
Dobre, zvládnem.
Ale povedz mi to tak, aby som sa nehanbil za to, že som človek.
To bude ťažké.
Asi o týždeň neskôr
všetci odchádzajú na Vďakyvzdanie.
Zavolá mi. Chcem s ním ísť na večeru?
Poznáš ma. Žiadna hrdosť.
Vravím: „Jasné,“ a znova idem do jeho bratstva.
Ktoré je pod obrovským ginkom.
Listy už zožltli,
kmeň stromu je čierny od dažďa.
Asi tá najkrajšia vec, akú som kedy videla.
Pamätám si, ako si vravím:
„Boh ti dáva druhú šancu.“
Išli sme do jeho izby,
jeho spolubývajúci už odišiel na sviatky.
Dvere sa zatvoria
a zrazu...
ani slovko o večeri.
Inokedy je tu!
A ako!
Som priamo v epicentre.
Prakticky zo seba strhávame šaty.
Bez jediného slovka.
A tentoraz...
žiadne problémy.
Nie prvýkrát. Ani druhýkrát.
Prestaň.
Vraví mi: „Dodatočne všetko najlepšie, Elizabeth.“
A chceš počuť neuveriteľný koniec tohto odporného príbehu?
Vtedy som ho videla naposledy.
Bol november. Pred viac ako štyrmi mesiacmi.
Bola som si úplne istá, že zavolá. Aspoň kvôli sexu, no nie?
Nie. Nikdy.
Myslela som, že napíše.
Nie.
Tak mu, samozrejme, zavolám.
Zložil telefón, akoby bol žeravý.
Tak som mu napísala.
- Štyri strany na stroji. Husté riadky. - Nie.
Žiadna odpoveď.
Hovorím si, že to bol sen z horúčky, vieš ako.
A možno ma tá horúčka už prešla.
A znie to rozumne a dáva to zmysel.
Ale vieš čo?
Ak by mi zavolal teraz, práve v tejto chvíli,
všetko v živote by som nechala a...
šoférovala tri hodiny, 30 hodín, aby som s ním strávila ešte jednu noc.
Čo to so mnou je, Larry?
Prečo by si šla 30 hodín za niekým, kto sa k tebe tak správal?
Pretože som do neho zamilovaná?
A si?
Je to nelogické. Obsesívne. Úbohé.
A toto sa mi nestalo prvýkrát.
Stále sa mi to deje.
Mám pocit, že nevidím ľudí jasne.
Pred rokmi som napísal pieseň s názvom
Srdce je rýchlejšie ako oko.
Nie je to skvelá pieseň, ale má dobrý názov.
A myslím, že je to pravda.
Hlava nemá nič spoločné so šialenstvom lásky.
A...
Vôbec nezáleží, či je lásky niekto hodný, však?
Investujeme svoje srdcia do bezcenných akcií.
A vieme, že sú bezcenné.
Ale lipneme na nich ako malé deti, ktoré držia svojich plyšových mackov.
Elizabeth.
Povedz mi pravdu.
Čo ku mne cítiš?
Čo tým myslíš?
Chcem povedať,
v dome pri jazere, pri odraze svetla od hladiny,
sme sa rozprávali polovicu noci
a dotkol som sa tvojho ramena...
Milovala si ma v tú noc aspoň trochu?
Vieš, že ťa milujem, Larry.
Skutočne?
Len... nie tým spôsobom.
Povedala si, že by si šoférovala 30 hodín za Cooperom.
Koľko hodín by si šoférovala za mnou?
Trasú sa mi ruky.
K tebe cítim niečo múdrejšie a hlbšie.
- Rešpekt. - Ďakujem.
Vďačnosť za štedrosť a nezištnosť, ktorú mi prejavuješ.
Nikto sa o môj život nezaujímal viac ako ty.
Nezaslúžim si priateľstvo ako tvoje. Som za teba veľmi vďačná.
Budem navždy vďačná.
Aj ja som vďačný tebe, že si ma vzkriesila.
Prestaň.
Larry, sú tu ľudia.
Chvíľočku!
Môžem sa ťa niečo opýtať?
Niečo, čo je asi príliš osobné.
Príliš osobné je jediná vec, ktorá ma zaujíma.
Moja mama...
Vieš, pracuje pre cech, pozná všetkých.
Minulé leto nás videla spolu...
Viem, kam to smeruje.
Povedala mi, že... Neviem, ako to povedať.
Len to povedz.
Okej.
Povedala mi, nie raz:
„Elizabeth, nie je len dvakrát starý ako ty.
Ale nemyslím, že sa primárne zaujíma o ženy.“
Čo si jej povedala?
Povedala som: „Pozri, mama, viem, čo viem.
A viem, čo obaja cítime.“
Čo obaja cítime?
„Iracionálnu adoráciu?“
A čo si, ak sa smiem spýtať, myslí tvoja matka, že vie o mojich záujmoch?
Prepáč, nemala som nič hovoriť.
Prosím, odpusť mi.
Na všetky naše matky. Nech milosrdne mlčia.
Prepáč. Bolo odo mňa hlúpe pýtať sa.
A viem, čo viem a čo cítim.
Toto povieš svojej matke,
keď bude sedieť pri ohni
a túžobne rátať svoje honoráre z Oklahomy!
Povedz jej, že Larry Hart je opitý krásou.
Slovo „opitý“ zvýrazni.
Opitý krásou, kdekoľvek ju nájde.
U mužov, u žien, vo vôni obchodov s cigarami,
v neuveriteľnej kráse dvadsaťročnej poetky
s bledozelenými očami a dvoma malými pehami na ľavom líci.
Si v poriadku?
To je... moje cigaretové srdce.
Larry, Dick Rodgers hľadá svoj kabát.
Už idem.
Predstavíš ma?
Ďakujem, Renee.
Skvelé, ďakujem veľmi pekne.
Dick, chcem ti predstaviť svoju chránenkyňu, Elizabeth Weilandovú.
Tvoju chránenkyňu?
- Zdravím. - Zdravím.
Nuž, našli ste si skutočne dobrý vzor,
ak sa budete držať ďalej od bourbonu.
Má záujem o písanie, návrhy scén a kostýmy.
Dobre, skutočne?
Pán Rodgers, dnešný muzikál
bola podľa mňa veľkolepý.
Ďakujem.
Najdokonalejší muzikál, aký som videla.
No, to je krásny kompliment.
Vaša mama je členkou cechu, nie?
- Áno, Theresa Weilandová. - Áno, Theresa.
- Takže ste videli veľa predstavení. - Priveľa.
Áno.
Viem, čo myslíte.
No dnes som videla niečo, v čo som vždy dúfala.
Povznášajúce. Inteligentné. Magické.
Larry, toto je najvnímavejšia mladá žena, akú si mi kedy predstavil.
Mala som dobrého učiteľa.
Tak, čo píšete?
Momentálne najmä poéziu.
Je veľmi pôsobivá.
A robíte aj scénický dizajn?
- Študujem. - Aha.
Nuž, rád by som si prečítal vaše básne.
Prezrel vaše náčrty. Tu je moje súkromné číslo.
Som polichotená.
Nevidel som tu Dorothy. Máš tu manželku?
Nie, už šla domov. Stretneme sa tam
a pozrieme si neskoré recenzie.
Áno, bol by som rád, keby ste sa k nám pridali, Elizabeth.
Bolo by osviežujúce mať pri sebe mladšiu generáciu.
A možno mi vysvetlíte, Elizabeth,
prečo sú mladé dievčatá zbláznené do Sinatru.
So mnou Sinatra nič nerobí.
Nie, ona sa pri Sinatrovi robí.
Okej, Larry!
Larry, samozrejme, môžeš prísť tiež.
Pokúsim sa, no dnes hostím doma malý večierok.
S kvartetom Golden Gate...
Vo večierkoch s Larrym nemôžem súťažiť.
- Rada by som prišla. - Vážne?
Dick, ideš?
Áno.
Máte odvoz?
Môžem s ňou ísť taxíkom.
Práve odchádzame, ak chcete odvoz.
- Veľmi rada. - Výborne.
Len o tom poviem mame.
Ako poslušná dcéra.
Je veľmi milá, však?
Fascinujúca.
Vy... vy dvaja...
Nie, nie. Teda, som do nej zamilovaný,
ale to sú všetci.
Len nie tým spôsobom.
Okej.
Takže sa uvidíme neskôr?
Samozrejme.
Ďakujem za všetko.
Pán Rodgers.
Slečna Weilandová.
Ďakujem.
Uvidíme sa, Larry, však?
„S piesňou vo svojom srdci vidím tvoju rozkošnú tvár!“
Stretol si niekedy niekoho
a hneď si vedel, že oba vaše životy sa nenávratne zmenia?
Presne ako som predpokladal. Si sentimentálny.
Kedy dnes končíš?
Musím to tu pozatvárať.
A čo ty, Frajer, už si skončil, nie?
Ešte nie.
Pretože dnes večer doma organizujem obrovskú párty.
Zabudol som jej dať darčeky.
V poslednej dobe mám problém s rukávmi.
Mám artritídu v tomto ramene.
Budem musieť začať nosiť plášť.
Len tak sám znova dostanem plášť do módy.
Uvidíte ma na premiérach s cylindrom a plášťom,
ako poletujem hmlou s paličkou so strieborným hrotom.
Prídete dnes večer, však?
Bude tam aj ona. Vravím vám, bude.
Príde neskoro.
A počúvajte toto, pretože toto je tá pozoruhodná časť,
niekedy neskoro, možno okolo piatej ráno,
po priveľa Malbecu,
sa na mňa obráti a povie:
„Hej, Larry, čo to čítaš?
„Hej, Larry, kedy máš narodeniny?“
Prvýkrát v živote
sa o mňa bude zaujímať.
Musí sa to niekedy stať, však?
Ostatní muži ju sklamali.
Ale ja ju nikdy nesklamem. Ja som len...
malý dotyk Larryho v noci.
Frajer. Zahraj mi na cestu.
Modrá luna
Videla si ma samého stáť
Múdry chlapík.
Bez sna vo svojom srdci
A že bez lásky som
No, je to oveľa lepšie ako posraný Koč so strapcami hore.
Larry, ideš s nami do mesta k Dickovi?
Nie, bežte napred, prídem neskôr.
Dobre vedela si, prečo tam som
Počula si ma modliť sa
Za niekoho, na kom by mi ozaj záležalo
Nie zlé. Tri ženské rýmy, a všetky dávajú zmysel.
A vtom si zrazu predo mnou stála
Jediná, ktorú si kedy k sebe priviniem
A niekto povedal šepky
Prosím, zbožňuj ma
A keď som sa pozrel Mesiac zozlatol
Modrá luna
Larry, myslím, že toto je začiatok nádherného priateľstva.
„Nie je to romantické?“
Ani veľmi nie.
Vieš, ani sa to nemalo volať Modrá luna.
Nazval som to Zlo v každom človeku.
Napísali sme to pre film Dráma z Manhattannu.
Jack Robbins, predtým „Rabinowitz“, nechal si obrezať meno v MGM,
ju počul, zavolal nám,
položil svoje údené a vraví: „Dick, milujem tú melódiu.
„Nič silnejšie si nenapísal.
„Ale Larry, ten text je príliš trápne umelecký!
„Pre mňa osobne nie. Viem, akí ste skvelí.
„Ale musíte písať pre hlupákov v tme.
„Ten text nik nezaspieva.“
Tak vravím: „Čo s ním je?“
A on: „Ani si nepamätám ten zasraný názov!
„Chlapci, dajte mi niečo, čo môžem propagovať!“
Tak vravím: „Ako to mám nazvať?“
Modrá luna?
Pointa, najväčší hit, aký sme kedy napísali.
Rodgers a Hammerstein sa stali
najúspešnejšími autormi piesní v histórii amerického hudobného divadla.
Hart prispel piatimi novými piesňami k oživeniu Yankeeho z Connecticutu,
a neskôr ho našli paralyzovaného v opileckom omámení,
sediac v daždi na obrubníku neďaleko 8. avenue.
O štyri dni nato zomrel v Lekárskej nemocnici pri výpadku prúdu pri nálete.
Inšpirované listami Lorenza Harta a Elizabeth Weilandovej
Preklad titulkov: Michal Papák