Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
"Han var alert, dynamisk och rolig att umgås med." -Oscar Hammerstein II
"Han var den sorgligaste man jag känt." -Mabel Mercer
Jag telegraferade och ringde dig
Och jag skickade flygpost med
Ja, jag vet.
Svaret var adjö Det hade till och med porto på sig
Jag blev bara kär en gång
Och det var såklart i dig
Trippelrim.
Allting händer ju mig
Fan också.
Ja.
WQXR noterar bortgången av en av Amerikas främsta låtskrivare,
Lorenz Hart, som dog igår kväll på Doctors Hospital på Manhattan,
av lunginflammationkomplikationer.
Mr Hart blev 48 år gammal.
I över 20 år samarbetade Hart och Richard Rodgers,
där Rodgers skrev musiken och Hart skrev orden
och kombinerade sina respektive genier för att skapa en rad musikaliska komedihits.
Ofta kallade Amerikas Gilbert och Sullivan
kommer Rodgers och Hart att bli ihågkomna för låtar som
My Funny Valentine, The Lady Is a Tramp,
Where or When, With a Song in My Heart, Isn't It Romantic?,
My Heart Stood Still, Bewitched,
I Didn't Know What Time It Was, Manhattan,
och Blue Moon.
Sju månader tidigare, 31 mars, 1943
Vi vet att vi tillhör landet
Här kommer "stort".
Och landet vi tillhör är storslaget Och när vi säger
Ja! Jippijay!
Säger vi bara "Det går bra, Oklahoma!"
Jag behöver en drink.
-Lorry. -Vi ses senare, mamma.
Oklahoma!
Ja!
RESTAURANG OCH GRILL
STÄNGT
Okej. För sista gången, lägg breven på bordet.
"Om Laszlo och hela saken betyder så mycket för dig,
slutar du ju inte för nåt."
Okej, jag ska göra det lätt för dig.
"Varsågod, skjut. Du skulle göra mig en tjänst."
Kom ihåg, jag riktar pistolen mot din kuk.
Min minst sårbara del.
Jösses! Hur många gånger har vi sett filmen?
Sämsta repliken i Casablanca?
"Ett prejudikat bryts."
Ett prejudikat bryts? Hur kan man bryta ett prejudikat?
Pratar de ens engelska i Hollywood?
Men man måste älska Claude Rains.
Han är hela den filmen.
-Visst. -Vet du varför han är så bra?
Han har en huvudroll men han är kort,
vilket bevisar att man kan vara både och.
Och jag älskar det här.
Han säger till Ilsa:
"Mademoiselle, han är den sortens man som, om jag var kvinna
och jag inte fanns där, borde jag vara kär i Rick."
Tänk efter. Vem hamnar han med i slutet av filmen?
Vilka går iväg tillsammans arm i arm, in i dimman?
Menar du att Rick och Renault...
Vad tror du händer där
vid den franska garnisonen i Brazzaville?
Det hela är en scen de inte kan visa.
Bästa repliken i Casablanca?
"Ingen har nånsin älskat mig så."
Är inte det magnifikt?
Sex ord. "Ingen har nånsin älskat mig så."
Och vem har väl blivit älskad nog? Ens hälften nog?
Ger du mig en sup?
Larry, du sa inte...
Jag ska se på den.
Ta in dess bärnstensfärg i min hand.
-Du sa att jag inte fick... -Ge mig drinken.
Sa jag vad Elizabeth sa?
Som jag ska träffa här ikväll.
-Du menar den du... -Eddie.
-Vad? -Ha lite stil, okej?
Hennes mamma kommer när som helst.
-Förlåt. -Allvarligt.
Jag avgudar den flickan. Och det här är bortom sex.
-Vad är bortom sex? -Jag förstår det inte.
Hon är helt oförtjänt, men är det inte så det alltid är?
"Irrationell tillbedjan." Frasen som hon kom på.
Hon är poet också. Sa jag det?
Kan du ge mig en skvätt club soda?
Jag dricker den ena, och beundrar den andra.
Så den här flickan...
Du är verkligen...
...med en 20-årig collegetjej?
Det är mer komplicerat än du kan föreställa dig.
Lämna flaskan.
Det är en visuell dikt.
Du ger mig inga detaljer.
Vet du mitt hemliga mål för resten av året?
-Vad? -Jag menar allvar.
Mitt hemliga mål är att sluta vara så rädd.
-Elizabeth Weiland. För... -De är mina!
Jösses! Är det allt man får för fem dollar?
Plus leverans, ja.
Lorenz Hart?
Jag har hört det namnet förut.
Du har precis förtjänat dricks, grabben.
Ett prejudikat bryts.
Hon gav den här till mig. Skickade den hela vägen från New Haven,
för jag sa att jag ville ha nåt hon hade rört.
Jösses! Det är som om jag är 17 igen,
men var aldrig 17.
Jag gick direkt från barndomen till att bli utbränd.
-Eddie, ge grabben nåt att dricka. -Nej tack, jag jobbar.
Då borde du dricka.
Vad heter du? Sven, eller hur?
-Troy. -Ännu bättre.
Sven, är du ledig ikväll?
Eddie, ger du grabben en sup?
-Ja. -För jag ska ha...
...en enorm fest hemma hos mig.
Hela nöjesbranschen kommer dit.
Jag har bokat Golden Gate Quartet. Jag menar allvar.
Jag vill att du kommer, tar med en vän,
ett dussin vänner.
Den blir som inget du nånsin sett förut.
Jag bor på Ardsley, du vet? 91st, på Park.
Säg till receptionisten att du ska gå på Lorenz Harts fest.
Du behöver veta lösenordet. Är du redo för lösenordet?
"Ingen har nånsin älskat mig så mycket."
Långsamt!
Det är en vacker syn.
Dricker du inte?
Efter en flaska konjak Som en tusensköna vaknar jag
Känner du till låten?
Nej.
Min roliga Valentine Söta komiska Valentine...
Jag lyssnar sällan på radion.
Du visste mitt namn!
-Kan du inte en Rodgers och Hart-låt? -Jag vet...
-Jag minns inte... -Jag tar Manhattan
Bronx och Staten...
Vi var på omslaget till Time!
Min bild hänger på väggen...
Eddie, var är fotot?
De flyttar runt dem.
-Vad gör... -Vad sägs om den här?
Blå måne
Jag känner igen den!
Du såg mig stå där ensam
Utan en dröm i mitt hjärta
Utan nån att få hålla kär
Sämsta texten jag nånsin skrivit!
-Skrev du den? -Det skulle inte ens vara titeln.
Jag gillar den låten.
Jag tar tillbaka dricksen.
Jag vill ha dig på min fest, Sven!
Doc Bender sa till mig häromkvällen,
efter att jag sagt att jag friat till Vivienne igen,
och att hon sa nej, igen,
då sa han: "Larry, bestäm dig.
Är du homosexuell eller heterosexuell?"
Jag sa: "Doc, jag är ambisexuell."
Han sa: "Vad fan betyder det ens?"
Jag sa: "Det betyder att jag kan runka lika bra med båda händerna."
Larry, det finns en kvinna här.
Kvinnor kan använda båda händerna också.
Men för att vara författare måste man vara lite omni-sexuell, eller hur?
Man måste ha, inuti sig, alla på jorden.
Män, kvinnor, hästar.
Hur kan man ge röst åt hela världens kör
om hela världens kör inte redan finns inom en?
Eddie, vad kallar du en outtröttlig, obeveklig homosexuell?
"Oförbögbar."
För det stora och härliga förflutna, när allt betydde så mycket.
Fortsätt spela. Du är duktig.
-Tack, jag är en aspirerande kompositör. -"Aspirerande"?
Det betyder att du andas.
Jag skriver ner ditt namn ifall jag behöver en ny partner.
Var du på premiären ikväll?
Oklahoma! med ett utropstecken.
Fakta. Varje titel som känner behov av utropstecken
bör man undvika.
Vad sa du att du hette?
Morty Rifkin. Men jag går under namnet Morty Rafferty.
Ingen kan gissa att du är jude.
Grattis till premiären OKLAHOMA!
Hur var Oklahoma?
Vad tyckte jag om Oklahoma?
Jo, Knuckles,
för Knuckles O'Rifkin är vad jag tänker kalla dig,
jag såg ett par förhandsvisningar i New Haven,
när de fortfarande kallade den Away We Go! Utropstecken.
Och jag var säker på att Dick skulle ringa mig:
"Larry, vi har stora problem.
Du måste göra showen roligare. Vi behöver stora komedinummer."
Jag var redo att säga:
"Dick, istället för all denna lantis-americana,
låt oss göra parodi på lantis-americana!"
Jag skrev redan texter i huvudet, kunde inte sluta.
Ringde han dig, då?
Skojar du? Han var upptagen med fler hits.
Jag satt på min fina plats ikväll och såg "Oklahomo", utropstecken,
där nere, glittrig i allt rosa ljus
och cowboyhattar och snurrande lasson,
och jag visste två saker med absolut säkerhet.
Det där var en 14-karats succé,
och det var en 14-karats skithög.
En vän såg en förhandsvisning,
och det var bland det bästa han sett.
Musikalen är bedräglig på alla möjliga nivåer.
Det här är inte avundsjuka nu, okej?
Jag såg den där musikalen ikväll och jag kände missmod i hjärtat.
Och runt omkring mig gapskrattade folk. Åt riktigt dåliga skämt.
Jag ville ta tag i publikens axlar och säga:
"Vad skrattar ni åt? Kom igen, kräv mer!"
Rodgers är ett geni.
Jag säger det utan en sekunds tvekan.
Du spelar piano. Du vet det.
Ja, han är ganska bra.
Ganska bra?
Det finns ingen med hans räckvidd, hans uppfinningsrikedom,
fantastiska, svävande, maskulina melodier som byggs upp.
Rodgers är en kallhjärtad jävel,
men han kan få en melodi att sväva,
och det är kännetecknet på stor konst, levitation.
Jag har en underbar känsla
Det är ögonblicket. Hör du det?
När din ryggrad glöder
och hela låtskrivarapparaten plötsligt bryts loss från gravitationen.
Det finns kanske fem personer på planeten som kan klara det,
och den jäveln är en av dem.
Och sen, ord av Oscar Hammerstein II.
Vad kan jag säga om Oscar?
Han kommer in när som helst,
alla 230 centimeter,
och Dick valde medvetet nån lång nu,
det vet man bara.
Men vad kan jag säga om Oscar?
Han är så jordbunden,
och låt oss inse det, de flesta av oss är jordbundna.
Men det finns stunder, jag svär vid Gud,
det finns stunder i mitt arbete
när jag har gjort nåt större än mig själv.
Jag håller definitivt med.
Tack. Orden var större än musiken,
än karaktärerna som sjöng dem,
och de närmade sig, i kanske en halv sekund, nåt odödligt.
Ursäkta min gränslösa självaktning, men det gjorde de
och om ingen annan säger det, gör jag det.
Jag har skrivit en handfull ord som kommer bli odödliga.
Sagt med en sann galnings blygsamhet.
När Shakespeare skrev:
"Varken marmor eller förgyllda monument
hos prinsar kommer överleva detta mäktiga rim",
sa då folk: "Herregud, vilket stort ego"?
Nej, de sa att han är ett geni, och han vet att hans verk kommer vara.
Är du Shakespeare nu?
Oklahoma! kommer ju att vinna Pulitzer.
Skolor spelar den från och med nu till domedagen,
för att den är så oförarglig.
Men vem vill ha oförarglig konst?
Knuckles, hör du på mig? Jag försöker svara på din fråga.
Är det därför Gud skapat oss, för att inte förolämpa folk?
Problemet med Oklahoma! är detta,
och problemet fanns där i den ursprungliga pjäsen,
Green Grow the Fucking Lilacs.
Dick visade mig pjäsen först, okej?
Han bad mig anpassa den först, jag sa nej,
struntar i att den är nostalgisk,
men Oklahoma! med utropstecken
är nostalgisk för en värld som aldrig existerat,
och vill man verkligen skriva en musikal där huvudpersonens namn är Curly?
Här är en idé till en låt.
"Du, Moe! Jag klev precis i koskit!"
Är jag bitter?
Vi skriver tillsammans i ett kvarts sekel,
och den första musikalen han skriver med nån annan blir
den största succén han nånsin haft. Är jag bitter?
-Larry... -Ja, för fan.
Men jag måste berätta om Elizabeth.
Jag måste rena mitt hjärta.
Nu kör vi. 20-åringen...
Hon kommer när som helst.
Rodgers kommer väl hit ikväll?
-Oroa dig inte, jag ska presentera dig. -Det vore bra.
Jag vill att nån hör mina låtar.
Lyssna och lär.
Jag berättar om Elizabeth.
Det är nåt tilltalande...
...eteriskt med hennes ansikte.
Vad fan betyder det?
Jag köpte en massa presenter till henne.
Köpte du nåt från Klein's?
Hon kommer älska den.
Ja, men begagnad. Vad gör du?
MÄNNISKANS SLAVERI W. MAUGHAM
En förstautgåva. Du inser inte hennes
magiska gåtfullhet.
"Jag har väntat på det här hela mitt liv."
Det är vad Somerset Maugham säger i den där, minns du?
-Jag? -Ja.
"Det finns alltid en som älskar och en som låter sig själv bli älskad."
Det är väl sanningen?
Man är ju i trubbel
om man söker livets mening
i en bok med ordet "slaveri" i titeln.
Larry...
Hon är en flicka. Va?
Jag har alltid trott att dina intressen handlade mer om...
Mina intressen?
Så nu ska du analysera mig?
Tack, dr Bacardi.
Jag träffade henne på repetitionerna av By Jupiter.
Hon är inte skådespelare
utan collegestudent. Andra året.
Yale, men inte vanliga skolan som är för killarna.
Hon går i konstskola!
Bohemiska gudinnor i gråa arbetsrockar
som blandar färg i morgonljus.
Hon är 20 år gammal.
Och du är vad?
Ungdomliga 47!
Vad kallar jag henne i brev?
"Min oersättliga Elizabeth!" Kan du fatta det?
Om jag kunde skriva vad som finns i mitt hjärta nu,
skulle jag få hela publiken att sväva.
Oklahoma! skulle stänga ner i skam
om de hörde åtta takter av vad som finns i mitt hjärta.
Jag har spelat i åtta barer, så jag vet.
Gå!
Förra sommaren vaknade jag kl. 04.30 på morgonen.
Allt jag hade gjort de senaste fem...
Varför i helvete tittar du på din klocka?
-Larry, jag jobbar här. -Vad fan tror du att jag gör?
Och jag får inte ens betalt.
Fler blommor...
Eddie, ge Sven en drink till!
...till Richard Rodgers.
Jösses, hur mycket kostade de där?
Sexton dollar. Plus leverans.
"Dick, jag har en skön känsla av att allt går som du vill.
Kram, Dorothy."
Citerar hon Oscar?
Jag skriver med hennes man i 24 år,
och hon citerar Oscar?
91st vid Central Park, The Ardsley. Vi blir sena.
Tack igen, grabbar.
God kväll.
Ge mig en sekund.
Låt mig återskapa Elizabeth för dig.
Nog! Knullade du henne eller inte?
Ha lite finess, Eddie. Knuckles, får jag prata med dig?
Visst, ja.
Knullade du henne eller inte?
Elizabeth!
Larry!
Min oersättliga Elizabeth!
Så glad att se dig.
-Gillar du håret? -Jag älskar det.
-Mycket bättre än det röda. -Ja.
Jag gillade det röda. Men detta är mycket mer utomvärldsligt.
Jag ska göra mig klar.
Nej, jag har blommor till dig!
-Jag är överväldigad. -Jag har den effekten på folk.
-Jag har så mycket att berätta. -Som vad?
-Jag har skrivit dagbok igen. -Låt mig läsa den.
Nej, den stora.
Får Richard Rodgers dem?
Larry, min mamma skulle dö om hon såg de här.
-Med din tillåtelse. -Den är beviljad.
-Killen jag berättade om? -Cooper?
-Det hände äntligen. -Nej!
Jodå.
På min födelsedag. Min 20-årsdag.
Dramatiskt. Du kan skriva en pjäs om det.
En musikal. Uppståndelsen.
-Larry... -Det är en påskmusikal!
Den är väldigt religiös!
Låt mig klargöra. Det hände nästan.
Klargör omedelbart!
-Jag berättar sen. -Nej, jag kräver...
...att få veta den kortversionen nu.
Kortversionen?
Huden på ryggen var felfri.
Jag måste kila.
Tänker du presentera mig för Richard Rodgers?
Innan kvällen är över
får du händerna fulla av Dick.
Larry! Du är så vulgär!
Händerna fulla av Dick, det är kul.
Jag skriver en hel musikal om henne.
Den är inspirerad av Frank Capras krigsfilmer Why We Fight.
Den här ska heta
Varför vi knullar.
Och den stora balladen på slutet blir
Huden på ryggen var felfri.
När du är 20,
vilken annan vara har du att handla med förutom din kropp?
Du har väl inte gjort nåt ännu?
Kan du föreställa dig vad Elizabeth skulle skriva om hon såg min rygg?
"Huden på hans rygg
såg ut som ett vitt lakan nån hade kräkts på.
Hans pitt såg ut som en efterbliven enhörnings horn."
Bara en...
...för att få mig att gratulera honom.
Larry.
För huden på hennes rygg, som är som alla andra delar av henne,
helt felfri.
Hur kan så mycket nöje komprimeras till en så liten behållare?
Det räcker. Absolut inte mer. Okej?
Jösses! Jag saknar Gershwin.
Jag har säkert sett Porgy och Bess fler gånger än nån annan i stan.
Bästa repliken i Porgy:
"När gud gjorde krymplingar, var de menade att bli ensamma."
Har du nånsin tänkt att ditt liv är en pjäs
och att 99 % av alla människor i den
inte har några repliker?
De är som statister.
Och du är bara en statist i deras pjäs.
Djupt. Väldigt djupt.
-Jag har också tankar. -Verkligen?
Jag trodde du var statist.
Kan nån ta bort blommorna från min bar?
Okej!
Du får se henne som jag gjorde.
-Jag har precis sett henne. -Nej, första gången.
Om du inte kan se det,
kan du inte förstå vad hela kvällen handlar om.
Jag tror att ni inte knullade.
Jag vill öva det här tricket på dig innan jag gör det för henne.
Jag visar det inte som ett trick.
Jag visar det för henne som ett experiment för att visa
att vi två har ett extrasensoriskt band.
Hon tror på sånt skitsnack
och pratar i 20 minuter om telekinesi.
Jag förstår inte ett ord hon säger.
Jag sitter där och nickar och tänker:
"Har hon verkligen en druvfärgad behå?"
Senare ska jag lära er pojkar om mitt eget kortspel.
-Kuksugarens Rummy! -Larry, vårda språket.
Förolämpad av ordet "kuksugare"?
Jag ska inte använda det. På hedersord,
som kuksugare. Men låt mig berätta om första gången jag såg henne.
Jag vill hellre se korttricket.
Jag med.
Vet du vad det sexigaste på jorden är?
En halverigerad penis.
Larry, ingen vill höra det här.
Pratar inte med dig.
-Vem pratar du med? -Mig.
Nån intressant. Men jag menar det.
En halverigerad penis är ett löfte.
En helt erigerad penis är ett utropstecken.
Som författare förolämpar det mig. Det är för högljutt, tonårsaktigt.
Historien är redan över.
Men en halverigerad penis, går den eller kommer den?
Men kvinnor tilltalar mig för sin frånvaro av penisar.
Samma här.
De lever i ett mycket mer intressant känslomässigt landskap än vi.
Ett landskap vi bara kan drömma om.
Men den här kvällen handlar inte om landskap.
Den är ett porträtt av Elizabeth, och bara Elizabeth.
Då var det dags igen.
Du såg väl att hon är vacker?
Om inte klassiskt vacker, så vad är rätt ord...
Snygga tuttar.
Små men väldigt inbjudande.
Om jag kunde måla henne.
Det verkar vara det mest intima sättet att se på en person.
Det minst sentimentala.
För att återge hennes ansikte exakt,
de två små fräknarna på hennes vänstra kind.
Du ser bekant ut. Jag har sett din bild nånstans.
Är du författare?
Då kommer du att uppskatta den här historien.
För den handlar om...
Nåt obeskrivligt?
Det är det perfekta ordet.
Jösses! Du är E.B. White! Du är "Andy" White!
Jag kan inte säga hur mycket jag gillar dina essäer.
Inget har gett mig större nöje.
-Jag är kär i ditt språk. -Tack.
I din interpunktion.
Man kan inte flytta ett komma.
Du är en musiker, White.
Du är den musikern.
Du av alla kommer att uppskatta historien.
Den här flickan, Elizabeth.
Jag kan inte göra korttrick, för henne. Du vet?
Hon skulle inte vara intresserad. Hon frågar mig aldrig om mig.
Aldrig. Inte så mycket av likgiltighet, tror jag,
snarare att vi båda inser
att hon är mer intressant än jag.
Och jag menar verkligen det.
Såg ni hennes hår?
Det märkte jag när hon gick in på teatern i juli.
Det var som om hon andades annorlunda luft än jag.
-Jag gillar det. -Jag säger dig, White.
Hon kunde bli till en bra musikal!
Och inte en enda jävla majsstjälk i hela musikalen!
Och bara för protokollet:
"Majsen är lika höga som en elefants öga"
är den dummaste textraden i amerikansk låtskrivarhistoria.
Ja, det är helt logiskt, och det rimmar,
men bilden av ett Oklahoma-majsfält
med en jävla elefant i mitten?
-Jag gillar elefanter. -Ja, alla gillar elefanter.
Andy, du måste förstå det här.
Jag lyssnar och hon pratar,
men vet inte alls vad hon har sagt
för allt jag tänker är:
"Vänta tills du känner värmen i hennes ögon,
tankfulla och söta och kloka."
Jag skrev om henne när jag skrev den texten.
Tre perfekta ord, i den perfekta ordningen.
Och säg mig, vilken annan låtskrivare hade kommit undan med "tankfulla"?
Vilken låt var det?
Bara att när jag är bra, är jag bra.
Bara ljudet av det! Det är vad en författare gör.
Vi bär vår sårbarhet som en mantel för hela världen att bevittna.
Jag gillar ordet "mantel".
Det är för att det är antikt som vi.
Vill du ha en drink till?
Visst. Varför inte?
Jag vet tusen skäl till varför inte,
men de kan ju inte tävla med varför.
Eddie, passera Herren, och prisa husläkaren!
En omgång till! Bara lite...
Vet du vad jag älskade i essän du skrev om Florida?
Den där raden.
"Havet besvarar alla frågor och alltid på samma sätt... 'Så snart?'"
Jösses.
Att ta ett ljud och förvandla det till vad?
En evighetens suck.
Min lilla gåva.
För poesin som flödar över oss från tusen oväntade källor.
För din poesi.
Hon är 20, jag är 47.
Låt oss diskutera det här som två vettiga alkoholister.
Det var i början, allt var precis som det verkade.
Jag var hennes mentor, och jag antar att jag var
teaterns "stora man" i hennes ögon.
Jag är på Shubert och repeterar By Jupiter
och föreställningen är en röra.
Jag har en diskussion med Johnny Green
om Give My Regards to Broadway.
Jag minns, som barn, att jag blev kär i låten.
Hälsa till gamla Broadway
Och säg att jag kommer dit snart
Jag visste direkt, även som barn,
att repliken fick en hastighet, oundviklighet av det inre rimmet.
Och inte av "dit". Det andra. "Broadway, säg".
Raden borde lyda:
"Hälsa gamla Broadway, berätta att jag kommer."
Men att ändra verbet till att "säga"
gjorde hela skillnaden.
Knuckles, kan du nån Cohan?
Där borta! Där borta!
Berätta för dem, berätta Där borta
Att jänkarna kommer! Jänkarna kommer!
Trummande, trummande överallt...
Vi kommer dit Vi kommer över!
Och vi kommer inte tillbaka Förrän det är över, där borta!
Vet ni vad de sjöng om i det kriget?
"Vi kommer inte tillbaka. Vi blir begravda där borta!"
Och det blev de.
Totala antalet dödsfall i första världskriget, 37 miljoner.
Jag tror att adjektivet "stor" kanske aldrig borde föregå ordet "krig".
Amen.
Vad tänker Gud när han ser ner på sin skapelse
och ser att under de ädlaste motiv,
skickade vi 37 miljoner människor i graven?
Det är därför det regnar hela tiden. Gud gråter.
Jag är en patriot. Det är jag.
Jag menar, du är soldat. Gud välsigne dig.
Men hur många ska dö den här gången?
Kommer vi kunna ange en siffra?
Jag är ledig och tar hand om min mor.
Hon är mer livrädd än jag.
När åker du tillbaka?
Om två veckor skickar de mig till grogrunden för fiendens aktivitet.
Bradley Beach, New Jersey.
Undervisar i morse på Hotel Grossman.
Bradley Beach, där fiendeagenter går på promenaden
förklädda till äldre judiska kvinnor i päls.
Jag lekte gömma korven med en flicka från Bradley Beach.
Jaså?
Läste du artikeln i Life om Guadalcanal?
Om att före slaget
kastade soldater dollar i vattnet
istället för stenar,
för att de visste att de inte skulle återvända.
Jag kunde inte ta värvning. Mina ögon.
Vadå? Öppnar de sig?
På tal om folk som inte kommer tillbaka,
vill jag att du läser det här.
Från By Jupiters program.
Läs det högt!
"Rodgers och Hart
är så olika som en tax och en dromedar.
En gillar opera och hemmaliv, den andra nattklubbar och människor.
En är gift och har två barn,
den andra singel och stöttar bartenders."
Varsågod, Eddie.
"Den lille, Larry, röker cigarrer,
stora, svarta, små, bruna, vilken som helst.
Dick, alltså Rodgers, röker bara cigaretter.
En lägger sig runt 04.30 varje morgon, den andra slösar aldrig tiden."
Perfekt verb, eller hur?
"Trots fysiska och temperamentsfulla skillnader
kompletterar intellekten varandra som skinka och ägg.
Var och en har skrivit över tusen låtar."
Tusen låtar?
"De blir oense men slåss aldrig,
och under de 20 år de har utövat sitt hantverk
har de aldrig jobbat med nån annan..."
Förrän nu.
Imponerande.
Jag skrev det själv.
Och inte ett enda omnämnande av Blue Moon.
Jag skickade Elizabeth några noter. Inget svar. Jag förstår inte.
Hon var en bitch.
Det är vad de ska sätta på min gravsten.
-"Hon var en bitch"? -"Lorenz Milton Hart.
Han insåg det inte."
Folk säger vid min grav: "Vet du vad?
-Jag förstod det inte heller." -Jag fattade inte.
-Larr, jag fattar! -Hör på.
Elizabeth och jag hade en helg ihop. Det hade vi faktiskt.
En passionerad, enastående helg, i slutet av förra sommaren,
innan hon återvände till Yale.
Det är det närmaste jag nånsin har kommit ren osjälviskhet.
Det var nyanserat, och det var djupt.
Hur djupt?
Hör på nu, din clown. Jag träffade henne,
och det första jag sa till henne var: "Ursäkta mig,
men du har den bästa stilen i den här teatern."
Om jag hade ett foto av det ögonblicket.
Om jag hade ett foto av varje stund jag tillbringat med henne.
Jag har svårt att få till det här rätt. Jag försöker hitta...
Andy, hjälp mig. Det rätta ordet?
Förtrollning?
Och du vet hur svårt det är.
Jag kunde inte fatta att det var mig hon ville prata med.
Jag tittade runt den teatern,
det måste vara nån annan hon är intresserad av.
Men nej! Hon sätter sig på platsen bredvid mig,
så nära anständigheten tillåter.
Och mitt hjärta rusar faktiskt.
Och jag känner aldrig så här, inte för män eller kvinnor.
Men hon har på sig en gul solklänning,
och det är varmt på teatern.
Och hon pratar med mig i timmar.
Med ett bart ben vilande över armstödet.
Jag låter som en medelålders idiot
som är kär i en söt student,
och det kanske är vad detta är.
Men vet du vad?
Det kanske inte är vad detta är.
Ibland känner jag... Och skratta inte,
efter en livstid av att blint kollidera med främlingar,
har vi äntligen hittat en vän.
Det kan vara definitionen av förtrollning.
En ljusfylld helg!
Jag måste berätta klart innan hon kommer tillbaka.
Lyssnar du på mig?
Ja, hon lade benen över den.
Det var som om alla kärlekstexter jag skrivit
hade nån form av verbal ektoplasma som plötsligt tog nån mänsklig form.
-Ekto vadå? -Det kan vara mamman nu.
Hon får inte höra detta.
Jag, då?
Du är bara en statist.
-Okej, men jag får betalt, va? -Absolut.
Det är viktigt för mig att säga det här nu.
Det var en kokande varm sommarhelg
och jag frågade så ledigt jag kunde
om hon ville, du vet, fly från stadens hetta,
tillbringa helgen med mig vid Lake Dunmore i Vermont.
Och utan en sekunds tvekan sa hon:
"Gärna, Larry."
Det här är min typ av flicka, Andy.
Ursäkta mig, jag babblar,
men hur beskriver man annars det faktiska ögonblicket
då man blir kär?
Är det vad detta är?
Kanske. Jag har inte gjort nåt fel.
Jag har inte brutit mot Mann-lagen eller ens medelålders-lagen.
Jag gav henne en målning av Lake Dunmore
som jag köpt av en sur Vermont-bo.
Jag köpte den så att hon skulle minnas.
Jag paddlade kanot där en gång.
Hej, Larry!
Vad hände sen?
Akt tre. Senare den dagen
är hon inne i den varma stugan.
Det finns en vimpel från Fort Ticonderoga på väggen.
Hon bär en blå arbetströja för män med upprullade ärmar.
Hela hon är plötsligt tillgänglig för mig,
en gåva som består av ungdom och intellekt,
och nyckelben.
Jag rörde vid hennes axel,
och som nån klåpare en gång skrev:
"Mitt hjärta stod helt stilla."
Hon tog min hand och sa: "Larry,
vi sparar det här till en annan dag."
Och allt jag kan säga, min vän,
är att det finns en verklig möjlighet att ikväll är "en annan dag".
Vi backar undan lite. Damer, så vackert!
Rodgers!
Ja, så vackert!
Okej.
Jag uppskattar det. Tack. Tack så mycket.
Jag uppskattar det. Tack.
Bravo!
Tack så mycket.
Nu är det dags för kvällens stora uppträdande.
Eddie, ställ undan den där!
Hör du.
Satte han på henne?
Han tror det kan ske ikväll.
Larry. Larry, Larry.
Vad tror du att hon ser i honom?
Hon ser en rik och berömd man som kan hjälpa hennes karriär.
Jag tror att hon inser att hon är älskad
av en av de stora uppskattarna av skönhet.
-Vet du vad mer jag tror? -Vad?
Jag tror att hon bär en druvfärgad behå.
Rodgers. Mina herrar, vi tar ett foto.
Snyggt. Se så, ett stort leende!
-Vackert. -Dick!
Herregud! Den musikalen kommer att gå i 20 år!
Den blir större än Abie's Irish Rose!
-Vi får se. -Och mer icke-judisk, så den kan turnera.
Tack för att du kom.
-Oscar! -Larry.
Du är längre för varje gång.
Vad kan jag säga? Texterna är lysande.
Poetiska när de behöver vara poetiska, roliga när de behöver vara roliga.
Inte ett rim på fel plats, lättlyssnat.
Jag är bara en dåre när ljuset är svagt
Perfekt! Hörde du mig applådera?
Du var mest högljudd på teatern!
För att jag älskade det mer än nån annan på hela teatern!
-Ni ska få en drink. -Nej, tack.
Larry, har du två minuter? Ursäkta oss.
Ursäkta oss, Oscar.
Dwight Wiman och jag har pratat om A Connecticut Yankee.
Fantastiskt!
Ja, jag överväger att fråga Vivienne Segal.
Herregud! Den kommer att gå längre än Oklahoma!
Jag köper 50 platser själv.
Jag har en ny titel. Oh, Camelot!
Vi håller oss till En yankee.
Camelot med ett utropstecken?
Jag menar allvar.
Jag är allvarlig. Det tycker folk är kul.
Jag tänkte att om du känner för att jobba, så kanske...
-Har aldrig känts bättre. -Grattis.
Jag vill inte störa. Men vi älskade den.
-Ja? -Den är en succé.
Tack. Jag uppskattar det.
-Gladys, eller hur? -Ja!
Trevligt att se dig.
Jag tänkte inte bara som en ny uppsättning,
utan en helt ny bok.
Vi tänkte fyra eller fem nya nummer.
Som jag skriver?
Självklart. Vi skriver tillsammans.
Det har ju gått 16 år sen vi skrev musikalen?
-Den måste uppdateras, eller hur? -1927! Vanderbilt!
Den nya Rodgers och Hart-musikalen i höst.
-Nya skämt, nya låtar. -Nya referenser.
En satir av hela kriget.
Ransonering, gummi och nylon,
ett nytt nummer till Vivienne.
-Mindre satir. -Bra.
-Kul att ses. -Fint.
Uppskattar det. Tack.
Efter stiltjen Gav Cordell Hull order från ovan
Ledsen, flickor, lägg ner era pärlor Nu ransonerar vi kärleken
Hur får vi in Cordell Hull?
Än sen? Det är kul!
Dick, det här är från New York Journal.
"Lika förtrollande för ögat som Richard Rodgers musik är för örat."
-Okej. -Det är bra.
En bra början.
Är du redo för det? Känner du dig frisk?
Kan du ta detta på allvar?
Ja. Jag mår bra nu, Dick. Verkligen.
Jag har druckit ginger ale hela kvällen.
Förutom just nu, för nu måste vi fira.
Den största musikalen i den amerikanska teaterns historia.
Nej. Jag dricker inte med dig, Larry.
Okej, visst.
Weegee! Ta ett foto!
-Va? Nej, Larry, jag måste... -Nej.
Rodgers och Hart, tillsammans igen!
Närmare! Stå närmare varandra!
Jag vill ha tio kopior.
Bra. Skriv en check till mig.
Ja.
Men klarar du av det?
Det är den bästa idén jag hört på 16 år.
Samtidigt tycker jag att vi borde drömma om nåt helt nytt.
Håller du inte med?
Nåt nytt som folk inte har sett.
Nåt stort!
Vi börjar med nypremiären.
-Absolut. -Ett steg i taget.
-Ja... -För jag tror...
-Vänta. -...på vår framtid.
Vem tror inte på det?
Men jag vill vara en sån där kompositör som jobbar med...
Andra textförfattare.
Som Arlen, Kern. Du älskar Kern.
Jag älskar och ville vara Kern.
Men vi ska jobba som proffs.
Sen när har jag inte det?
Jag vill jobba på morgonen, och på mitt kontor.
-Enligt ett schema. -Ja. Det är så vi gör.
Jag vill inte leta efter dig.
-Jag är så liten! -Du vet ju.
Jag vill inte ringa din mamma
nio på morgonen, så att
du går upp vid lunch.
-Dick... -Jag vill inte göra som då.
Det är allt jag säger.
Det är ju en verksamhet.
Jag borde inte ta det ikväll.
-Jag ville... -Jag vill bara...
-Detta var din bästa musikal hittills. -Okej, tack.
-Vem? -Jag vill skriva...
...nåt vi båda älskar.
Jag känner likadant.
Dick! Burns Mantle kallade den just:
"Den mest grundliga och attraktiva amerikanska musikalen
sen Teaterbåten."
-Sen Teaterbåten? -Ja.
Oj. Det är bra.
-Spektakulärt. -Tack, kul att se dig.
Jag måste bli kär i musikalen.
Jag måste vilja skriva den mer än nåt annat,
sitta bland publiken sen, sitta där, och inte missa ett enda ord.
Vi börjar med A Connecticut Yankee.
-Fyra eller fem nummer... -Hör på.
Så här tänker jag. Marco Polo.
Dick, Dick! En sån underbar musikal.
Tack. Trevligt att se dig.
Stor, större än Jumbo. Episk.
En musikalisk cirkus i fyra akter.
Musikalen varar i fyra timmar med en middagspaus!
Det är en stor komisk opera. Och scenen är världen!
Vi gör satir av alla.
Och du gör musikalisk satir av dem.
Vi har med alla nationella musikalklichéer.
Frankrike-numret, det italienska numret,
när de kommer till Mörkrets hjärta
gör kannibalerna Porgy och Bess.
Bess, du är min middag!
Herregud, Larry.
Den här kommer att ha en romans räckvidd.
Den blir din största utmaning nånsin som kompositör.
Det som grundar allt, som låter publiken komma in i denna historien
är flickan.
Den här eteriska flickan som Marco Polo har lämnat efter sig.
Hon är hälften så gammal,
men det är första gången han har känt kärlek på åratal, kanske nånsin.
Han svär i första scenen.
Vi gör det som Benedick i Mycket väsen...
-Ja. -Han svär att han är bortom...
...kvinnors räckvidd. Hånar kärleken.
Ett nummer av kärlekssång-satir.
Nej, Larry, jag vill skriva nåt som har en känslomässig kärna...
-Dick, bra musik. Bra! -Hej, hur mår du?
Tackar, och tar emot. En hård kritiker.
-Tack. -Tack.
Minns du att vi i första scenen etablerade att han är emot kärlek?
Sen träffar han flickan. Hon är en sorts fri själ,
med skandinaviskt utseende med två fräknar på vänster kind.
-Helt absurt. -Gör inte så.
Hon lever socialt, psykologiskt och sexuellt
i ett annat universum än han, men han är drabbad.
Han står där förlamad i ljuset av hennes blekgröna ögon.
Han är den största upptäckaren i världshistorien,
men inget av det betyder nåt, om det inte får henne att se honom.
Det är den känslomässiga kärnan i historien.
-Okej. -Så vi tar den här...
...legendariska mannen
och får honom att blöda.
Mr Rodgers, jag heter Robert Heffner. Jag är borgmästare i Oklahoma City.
Eve och jag reste till New York
för att se musikalen.
Välkomna. Vi avslutar ett samtal nu.
Han kommer om två minuter. Låter det bra?
Två minuter. Tack, jag hoppas det var värt det.
-Det var det. -Så trevligt. Tack.
Okej, så kom igen nu.
Och de slutar som ett par? Kom igen.
Det är vad publiken väntar på att få veta!
Motorn som driver hela historien.
Okej, men Larry,
om du vill skriva det,
och skriva om det, och skriva om igen,
då kan detta fungera.
Men jag tänker inte be dig om det. Du vet?
Vi jobbar en kvart,
du går ut och köper cigarr.
-Det gör mig... -Okej.
Det gör mig galen.
-Jag ville inte ha det så. -I 24 år.
Grattis, Dick!
Det var så i 24 år.
-Tack. -På tiden med en succé.
Ja, du har helt rätt.
Men jag... Jag tänker inte bråka med dig.
-Vem bråkar? -Jag vet inte.
Så med kriget nu,
vill publiken se kannibaler sjunga Porgy och Bess?
Så vad vill publiken se?
Cowboys som festar?
Ja, tydligen.
Just det, jag glömde.
Oklahoma, utropstecken, tar upp det akuta behovet för en nation i krig.
Jag tror att varje soldat i den publiken ikväll tänkte
på vad vi kämpar för,
men för en sekund eller två.
Och vad är det vi kämpar för?
Livliga små flickor i rutiga klänningar som inte kan säga nej?
-Okej. -Dick.
Bara mellan dig och mig,
de karaktärerna är oigenkännliga som människor.
Många kände igen dem. De kände igen kärlek.
Han behöver räddas nu.
De kände igen familjen. Och stolthet över sitt land.
Du börjar låta som Yankee Doodle Dandy.
Den har betydligt mer att känna igen
än sjungande kannibaler.
Kannibaler är roligare, medge det.
Dick, du vill nog läsa detta!
-Vänta, jag kommer. -Okej.
Okej. Jag vet exakt vad du menar.
Säg bara vad du egentligen vill skriva?
Vad är din drömmusikal?
-Min drömmusikal? -Ja.
Oklahoma!
Jag menar nästa.
Vi pratar om rättigheterna till Liliom.
-Molnár-pjäsen? -Ja.
-Det var galet 1909. -Jaså?
Vill du skriva musikal om en inropare
som klår upp sin flickvän...
-...dör, återvänder... -Det funkar.
Och i slutet kan de döda ta av gloriorna och säga:
"Skärselden!"
Jag gör det om du tvingar mig.
-I mitt hjärta... -Nej.
Oscar ska skriva nu.
Vad vet Oscar om sekelskiftets Budapest?
Han kommer att amerikanisera det.
Modernisera det.
Det utspelas i Maine.
Maine? Med all respekt, att modernisera Molnár...
-...är ett djupt... -Du måste läsa det!
Är det Times?
Burton Rascoes recension.
-Den är bra. -Bra.
-Vi får ju Times när som helst. -Okej.
Larry, jag måste gå. Times kommer.
Okej.
-Önska mig lycka till. -Mazel tov!
Som de säger i Maine.
-Dick, det var perfekt. -Tack.
Trevligt. Tyckte du om det?
Vad vet Dick Rodgers om Maine? Han blev barmitzvaerad för Guds skull!
Hur länge ska de fortsätta sälja sagan?
"Känn tro och hopp, de döda kommer att uppstå för oss!"
Fan heller.
Ge mig en sup till, en riktig en.
Gör mig sällskap, Andy? Snälla.
Hur mår du?
Du vet hur man i ett äktenskap säger "på gott och ont"?
När det gäller mitt liv har jag gått in i "på ont"-delen.
Och det hände så tyst att jag inte ens anade det.
Har du nånsin känt så?
Varje dag i mitt liv.
Tack.
Ibland tänker jag att Gud är klar med mig.
Jag har fått mina hits,
jag har älskat en liten, kär samling människor.
Och nu har han vänt blad.
Jag känner mig supertillåten.
"Supertillåten." Det är jättebra, eller hur?
Det betyder att kuken inte funkar.
Därför kan jag inte ordet.
Sätt mig på den listan.
Märkt att fåglarna är tillbaka i Central Park?
Vad jobbar du med nuförtiden?
En barnbok.
Jag brände ut mig när jag skrev essäerna
för det går inte bra.
Vad gäller mitt skrivande
är jag också inne "på ont".
Vad handlar den om?
Jag önskar jag visste.
Resan som alla gör?
När de söker det som är perfekt och ouppnåeligt?
Detta outsägliga!
Antagligen en alltför svårfångad idé för en barnbok.
Jag har en rad till dig.
"Han jagade henne runt sängen hela natten innan han insåg att
hon var outsäglig."
Menar du inte obeskrivbar?
Bättre.
Jag är i parken varje dag
och befriar en mus jag fångar i mitt kök.
-Jaså? -Jag har en liten glaslåda...
...som fångar musen men inte dödar honom.
Varje morgon går jag in i mitt kök,
och där är han, under kylskåpet.
Min lilla bruna mus äter gladeligen kexet jag lämnade åt honom.
Jag bär honom till parken, öppnar lådan.
Han hoppar ut, tre meter, och smyger sen in bland buskarna.
Och nästa morgon, banne mig,
då är han tillbaka i lådan!
Hur vet du att det är samma mus?
Han ser ju så ut.
Han har samma New York-look av dödsdömd hoppfullhet.
Men hur kommer han upp till 19:e våningen?
Han ger dörrvakten dricks.
Men i morse var han inte där.
Bara kexet som låg i lådan.
Jag saknade faktiskt den lilla killen.
Jag har börjat identifiera mig med honom.
Har han ett namn?
Jag kallar honom Stuart.
Med "W" eller "U"?
Ett "U". Inget fint. Bara en vanlig medelklassmus.
Du får ursäkta mig.
All denna glädje har nått min blåsa.
"Agnes de Mille utför små mirakel
och skapar originella danser som passar berättelsen och låtarna.
Oklahoma! är frisk..."
Du ska få höra nåt roligt.
Vad kallar man en trött homosexuell?
Jag vet inte.
Fan, jag glömde det.
Det är riktigt roligt.
"Pjäsen får det att pirra i ryggraden!"
HERRTOALETT
När Atkinson skrev recensionen till Pal Joey, minns du det?
"Trist och glädjelös.
Kan man få sötvatten från en dålig brunn?"
Jag grät. Så pass sårad blev jag.
Jag grät i Vivienne Segals armar.
Hon kramade mig och sa:
"Historien kommer att bevisa att han har fel, älskling."
Var det inte det allra raraste
som nån kunde säga?
Och hon säger faktiskt älskling.
Oj.
Time skrev:
"För dem som kan bortse från moralen
är nog Pal Joey en succé."
Vad är det för slags skitberöm?
-Jag pratar om Pal Joey. -Ja.
Jag såg inte den.
Wolcott Gibbs, han älskade musikalen.
Han sa att det var "en sång- och dansproduktion
med levande tredimensionella figurer,
som pratar och beter sig som människor."
Där ser du.
Tänker du presentera mig för Rodgers?
Att urinera har för mig blivit en tvåaktare,
med ett kort uppehåll.
Jag älskar Vivienne. Gud hjälpe mig.
Hennes medkänsla.
Sa jag att hon säger älskling?
Vi var på Starlight Roof.
Jag vände mig mot henne och sa: "Vivienne, vill du gifta dig med mig?"
Det var vad jag sa till henne. Rakt i ansiktet.
Kan du tänka dig att ha modet att säga det till en kvinna?
Jag har aldrig vågat drömma om att säga det.
Ja. Det var ett ögonblick.
Två på morgonen spelade bandet I've Heard That Song Before.
Hon sa: "Jag älskar dig, älskling,
men inte på det sättet."
På det sättet.
Tre små ord.
Några få bokstäver som betyder:
"Spelet är över, idiot."
"Fundera på det", sa jag till henne.
Jag tog hennes hand i min, hennes nagellack var blekgrått...
Nu... får jag dricka.
Får jag påminna er om vad Mike Todd sa om Oklahoma! i New Haven:
"Inga skratt, inga tuttar, ingen chans"?
Vi har fått chansen nu. Läs högt. Oj.
Underbart. Så här skrev Nichols i Times:
"Underbart är det närmaste adjektivet,
för hela denna The Guilds utflykt
kombinerar en frisk och smittsam glädje, en charm i uppförandet,
skickligt skådespeleri, dans och sång,
och musik av Richard Rodgers som inte heller gör nån skada,
eftersom den är bland hans bästa.
Mr Rodgers musik saknar aldrig elegans,
men sällan har den varit så väl integrerad som i Oklahoma!
Han har gjort valser, kärlekssånger, komiska sånger och ett titelnummer
som staten i fråga skulle göra klokt i att anta
som sin hymn, genast.
Oh, What a Beautiful Morning, och People Will Say We're in Love
kommer spelas i otaliga jukeboxar över hela landet.
Och sorgesången Pore Jud, där fabelns hjälte
försöker övertala sin rival att hänga sig,
är otroligt komisk.
The Farmer and the Cowman och The Surrey with the Fringe on the Top
förtjänar också att nämnas bara för att de närmar sig perfektion."
Läs den där delen igen.
"...för att de närmar sig perfektion."
Skriv det på entréskylten!
"De närmar sig perfektion."
Följ med, alla! Festen är där uppe! Tårta och champagne.
Oscar! Bravo, bravo.
Grattis.
Får jag prata med dig?
Kan vi prata senare?
Nej, en sekund. Jag har nåt viktigt att säga.
Till det musikaliska geniet.
Det är bara en sak jag vill berätta, Dick.
Ett ögonblick, Dick. Det är viktigt.
Jag minns när jag först hörde om dig,
du var bara Morty Rodgers lillebror.
-Var du 17 år? -16.
-Ja, jag var 23. -Bra gjort.
Ja, du var kloka gubben.
Men när jag hörde dig spela dina grejer,
visste jag att du hade det.
Jag var inte övertygad om mig,
men jag hörde ju nåt den eftermiddagen.
Originalitet, melodi, elegans...
Sluta, Larry. Vad är det med dig?
Du har jobbat hela livet för den här kvällen, Dick.
Ingen har jobbat hårdare. Och ingen förtjänar det mer.
Tack, Larry. Tack.
Okej, det var det jag ville... Gå bara... och njut av din fest.
Titta på mig.
Vi ska göra A Connecticut Yankee. På nytt.
-Ja. -Vi ska skriva fyra, fem nya låtar.
-Jag har idéer. -Jaså?
Ja. Om jag skriver ihop lite för Marco Polo,
kan jag skicka det?
Frågar du mig det? Larry, jag är skyldig dig mitt yrkesliv.
Sommarresor till Niagara Och till andra platser
Förvärrar alla våra bekymmer...
När vi hörde den där på radion?
I dina föräldrars vardagsrum. Vår första hit.
Bland de mest häpnadsväckande ögonblicken i mitt liv.
-Jag var 22. -Och jag lovar dig, jag svär på...
...att vår största bedrift ligger framför oss.
Ja, den nya Connecticut Yankee!
Ja. Och ännu större saker.
-Dick, kom upp. -Ja, jag kommer!
Marco Polo blir en musikal om glädje
men en hårt förtjänad glädje, en osentimental glädje.
-Är sentimental fel? -Det är för enkelt.
Är Oklahoma! för enkel?
Är att han får flickan i slutet för lätt?
Du har precis eliminerat alla framgångsrika musikaler
som skrivits, Larry.
För lätt för mig.
Hörde du publiken ikväll?
Ja.
1 600 personer tyckte inte att det var för lätt.
Säger du att 1 600 personer har fel?
Jag säger bara...
...att du och jag kan göra nåt mycket mer känslomässigt komplicerat.
Vi måste inte ge efter för publik...
-Ger Oscar och jag efter? -Så sa jag inte.
-Eller Irving Berlin? -Jag älskar Berlin.
-Ger White Christmas efter? -Jag tror inte på den.
Okej.
Publiken kanske har förändrats.
De vill ju fortfarande skratta.
Skratta, men inte på det sättet.
-På vilket sätt? -Ditt sätt.
De vill skratta, men också gråta lite.
De vill... De vill känna.
Du är min äldsta vän.
Du är...
Du är unik.
Du skriver min dödsruna.
-Jag säger det bara. -Jag är här, just nu.
-Redo att jobba. -Jaså?
Och villig att åka till sjukhuset sen?
Jag behöver inte återvända dit,
och jag behöver ingen psykiater.
-Tack så mycket. -Vi försökte hjälpa dig.
Vi? Ska du och Oscar hjälpa mig?
Tror du Oscar var inblandad?
Oklahoma! blir din karriärs största succé.
-Det vet du inte. -Du lät Kron...
...sköta mina pengar. Nu får jag inte...
För att din bror insisterade.
Teddy bad mig...
Du och Teddy kan ju skriva texterna.
Jag skrev de där texterna.
Vad ska det betyda?
By Jupiter. Har du passande nog förträngt det?
Förträngt vadå?
Att Logan och jag bad dig om extra refränger, extra verser,
men du var så full att du inte ens dök upp.
Så jag fick skriva texterna.
-Du skrev inte ett jävla ord... -Hur vet du det?
-...till musikalen. -Vad vet du?
Du var ju inte ens där och...
Vet du vad?
Jag tänker inte bråka med dig nu.
-Okej? -Det är kul.
Men det tycker inte jag.
Jag är ledsen.
Jag bryr mig inte alls om nån angriper mig.
Det betyder ingenting för mig.
Men ingen får angripa mitt arbete. Det är allt jag har.
Som är lysande. Det är inte problemet.
Det du har gjort har varit lysande sedan jag träffade dig.
Minns du det där ännu?
Du stod där i tofflor och randig badrock?
Ja, med skäggstubb, kl. 11.00.
Jag ska minnas det till den sista dagen i mitt liv.
Okej.
-Jag måste gå. -Ja.
-Alla väntar. -Självklart.
Fyra eller fem låtar, va?
Jag sa ju att jag redan har idéer!
Ett stort komedisolo för Vivienne,
om hur hon har dödat varenda en av sina tidigare män.
Det kunde vara kul.
Vi kan kalla den För att hålla kärleken vid liv!
Allt väl, Larry?
Var är White?
-Han gick. -Så snart?
Det var mycket mer jag ville säga till honom.
Han kanske var statist.
En till?
Den sista, Larry.
Känner du till den kraftlösa bluesen?
Nej, jag har inte skrivit den ännu.
De borde ha en bild av mig på flaskan.
"Whiskyn som gjorde Lorenz Hart oanställbar.
Köp krigsobligationer."
Jag har ju faktiskt börjat höra fel också.
Häromkvällen hörde jag en sångerska sjunga
om hennes "cigaretthjärta".
Och jag tänkte: "Det där var en originell metafor:
'Mitt cigaretthjärta.'"
Sen insåg jag att hon sjöng "mitt hemliga hjärta".
Och jag minns ingenting längre.
Det borde bli titeln på min självbiografi:
"Hejda mig om jag redan har sagt det här."
Och vi trycker texten två gånger.
Nej, jag menar det. Jag har sett henne göra det.
Så länge det inte blir dans senare.
Bäst att du ser upp...
Min oersättliga Elizabeth!
Larry!
-Gillar du det? -Det är...
Oscar Hammerstein sa att jag var en pärla!
Han är så bra på ord.
George, det här är Lorenz Hart.
Det är en ära att få träffa dig.
Får jag prata med Elizabeth ensam i två minuter?
Och sen är hon din.
Det går jättebra.
Så länge du ger mig en autograf innan jag går.
George går på Yale.
Han studerar musik, men vill bli regissör.
Regissör. Vad heter du?
George Hill.
Här är mitt råd till dig, framtida regissören George Hill.
Vill du ha ett råd?
Det vore en ära.
Var försiktig med kärlekshistorier.
Tänk på vänskapshistorier.
Det är där det varaktiga finns.
Tack. Jag ska minnas det.
Vi ses senare, George.
Min mamma gav mig det.
Jag blev verkligen rörd.
Mitt välbalanserade nyckelben.
Försiktigt. Min mamma...
Okej.
Förlåt. Jag vet att din födelsedag inte är förrän den 19 november.
Jag är skorpion.
Jag tvivlade aldrig på det.
Fick du noterna jag skickade?
Jag var så upptagen med proven att jag la undan dem, och...
Sen glömde jag bort dem. Men nu har jag tid. Det lovar jag.
Jag ska få en vän
att spela varenda en av låtarna.
Ta god tid på dig.
Det är det fina med konst, eller hur?
Den väntar på en.
Tack för alla brev du skrivit.
Jag njöt av att läsa dem.
Min rumskompis kunde inte tro att vi två brevväxlar.
Jag minns att du drack rött vin i Vermont.
Malbec. Det är populärt på Yale.
Man ber om en fransk Malbec, och sen beter man sig som om
man vet vilken vingård den kom från.
Nämn inte Vermont runt min mamma, okej?
Hon vet inget om vår lilla tur.
Tack och lov.
Hon vet inte 90 % av vad som händer i mitt liv.
Jag känner mig privilegierad som gör det.
Eller att jag gjorde det, i augusti.
Jag har mycket mer att rapportera om sen dess.
Berätta om killarna. Det är det jag är intresserad av.
Jag är mycket smartare än de flesta.
Så jag lutar mig tillbaka och ser dem försöka imponera på mig.
Det är ganska underhållande.
Vore jag en collegekille, skulle jag vara rädd.
Denna intelligenta och skoningslöst observanta,
ondskefullt osentimentala skönhet som sitter
och utvärderar mig, nånstans bakom de gröna ögonen,
och noterar min tafatthet.
Herregud, jag skulle vara rädd.
Jag är inte så skrämmande.
Berätta mer om denne Cooper.
Det här är pinsamt.
När du är generad
så får du en röd strimma här,
och en sekund senare är den borta.
Den här kan vara betydligt längre.
-Jag skulle gärna... -Elizabeth. Larry.
Jag hoppas att jag inte avbröt nåt alltför viktigt.
Viktiga saker får vänta.
Hon är en pärla, eller hur?
Snälla, mr Hammerstein.
Jag ska bara störa ett ögonblick.
Larry, jag ville bara säga...
Jag inser att det här måste vara en svår kväll för dig.
Nej, jag är ju professionell, Oscar. Vi är proffs båda två,
så vi förstår oss på vår bransch.
Larry, gillade du verkligen musikalen? Jag tror inte att jag gör komedinumren
hälften så bra som du. De är inte min styrka.
Jag skrattade häcken av mig. Jag var tvungen att sätta fast den igen.
Vi är i samma ålder, men du var alltid läraren.
-Nej, Oscar. Jag... -Hela din karriär...
-...visade du vägen. -Tvivlar...
Du befriade oss alla.
Du fick amerikanska låtar att äntligen låta som amerikanskt tal.
Sluta. Jag ogillar lovtal, speciellt de egna.
Oscar, ikväll är det din kväll.
En succé för dig och Dick är en succé för oss alla.
Folk vill äntligen se musikaler igen.
Riktiga musikaler. Dick och jag bollade idéer nu.
-Underbart. -Ja, vi har en idé för en stor...
...Marco Polo-musikal... Enorm... Som en sorts musik-cirkus.
Dick ser fram emot det hela.
Han sa att du anpassar Liliom.
Om vi kan få rättigheterna.
Låter spännande.
-Elizabeth sa att hon är din skyddsling. -Sluta.
"Hon är vårens utlovade kyss som får den ensamma vintern att verka lång."
Snälla.
-Du skrev en bra text. -För en musikal som inte gick länge.
-Jag såg den två gånger. -Du...
Vet du vad vi pratar om, Stevie?
Very Warm for May. Producerad av Max Gordon.
Musik av Jerome Kern.
Alvin Theatre. 59 föreställningar.
Det här är min granne. Han är ett vandrande uppslagsverk för musikaler.
Jag är vandrande lunginflammation för musikaler.
-Trevligt att träffas. -Trevligt.
Han vill skriva musikaler sedan.
Vem är favorittextförfattaren?
Oscar.
Självklart. Och mina texter, då?
Jag gillar dem. De är kul.
Tack.
Lite slarviga ibland.
Han är trött. Det har varit en lång dag.
Kom, Stevie. Det är en lång resa hem till Doylestown.
-Behöver du gå på toa? -Jag är inte trött.
Han frågade vad jag tyckte om hans arbete.
"Viktiga saker får bara vänta"?
Jag ångrar att jag inte fick barn.
Cooper.
-Otroligt att jag berättar det. -Berätta.
Du måste komma ihåg att jag har varit kär i honom
i över ett år.
Håll den här. Följ med.
Renee, får jag fem minuters avskildhet?
Allt för dig, Larry.
Tack.
Berätta hur han ser ut, jag försöker visualisera honom.
Apollo, blå ögon, lång.
Så huden på hans rygg...
-...var felfri... -Sluta.
Det är din födelsedagskväll. Berätta allt.
-En grupp av mina vänner tar... -Manliga eller kvinnliga?
-Blandat. -Okej.
Kom igen, Larry, jag går på college.
Så de tar med mig till Mory, vilket inte är tillåtet för kvinnor,
men de smugglade in oss som så mycket väldoftande smuggelgods,
och självklart har en av flickorna tagit med sin dejt.
Cooper?
Vilket både förstör mig och upphetsar mig.
Jag menar, han är där. Nära mig.
Kvällen börjar bli sen,
tomma vinflaskor fyller bordet.
Hälften av oss är minderåriga,
men vi flirtar med kyparen och ingen verkar bry sig.
-Ni dricker er franska Malbec. -Precis.
Jag är en duktig elev.
Det är därför alla älskar dig. Du är den bästa lyssnaren jag har träffat.
Det är för att jag inte har nåt intresse av mig själv.
Åter till berättelsen om utsvävningar.
Tomma vinflaskor som fyller bordet...
Så det är sent.
-Och Marjorie... -Flickan som kom med Cooper?
Hon har gått hem för att plugga.
Folk vacklar ut, den ena efter efter den andra.
Det är midnatt.
Och jag sitter bredvid honom.
Ta god tid på dig.
Det finns ingen annanstans jag hellre vill vara
än att sitta här med dig.
Fick du mitt brev? Det är fest hos mig ikväll.
Jag måste stanna och hjälpa min mamma...
Den börjar inte förrän sent.
Du har gott om tid att jobba här.
Golden Gate Quartet dyker upp. Lova att du kommer.
320 Central Park West.
Du sa att du ville skapa kulisser och kostymer,
alla inom New Yorks teatervärld kommer.
Men åter till Cooper.
Okej.
Vi två lämnar Mory's.
Det är en perfekt novemberkväll. Med en tunn månskära.
Han har armen runt mig. Vi är båda lite fulla,
snubbar in och ut ur varandras armar.
Han har en röd och grön flanellskjorta med upprullade ärmar.
Du märkte inte detta.
Han ser bra ut!
Och du?
På min födelsedag?
-Jag ska se bra ut. -Läcker.
Jag lutar mig mot flanellskjortan,
och jag lovar dig,
att jag känner lukten av hans manlighet.
Jag minns att jag tänkte att stora lila bokstäver borde ha lyst upp himlen...
-"Åtrå." -Okej.
Vänta lite.
Jag måste hälla ner isvatten i byxorna.
Du kan behöva extra is.
Vi hamnar i källaren i hans föreningshus,
i en smaklös, förfallen bar.
Gud vet hur många fördärvliga handlingar som har skett där nere.
Och här kommer en till.
Ja.
Jag har iakttagit den här killen i ett år,
drömt om honom, och nu händer det.
På min födelsedagskväll,
och det enda ljuset är från en svag liten lampa
med hästar och jockeyer på lampskärmen.
Jag menar, Larry, vad ska man göra?
Grattis på födelsedagen!
Han börjar ta av sig kläderna.
Vill du verkligen höra det här?
Jag är lite intresserad.
Det är förödmjukande.
För inget hände.
Inget?
Som du och jag vid sjöhuset?
Nej.
Det var väl ett medvetet beslut?
Baserat på vad? Rationalitet? Så rationella som du och jag nånsin blir.
Men det här...
Det var för att han inte fick på kondomen.
Nej.
Han försökte.
-Han försökte igen. -Nej.
-Jag försökte. -Sluta.
De värsta tio minuterna av mitt liv.
Det kändes som tio timmar.
Jag är ledsen.
Vet du vad det värsta var?
Han var liksom inte där.
Han mumlade att det var vinet.
Att...
...kondomen var för liten, om du kan tro det.
Och det som är tydligt för mig hela tiden
är att han inte har tillräckligt med...
Jag vet inte vad rätt ord är. Kanske...
"Han-älskar-dig-inte-tillräckligt" är rätt ord.
Det går inte att kringgå, eller hur?
När flickan älskar pojken av hela sitt hjärta,
men han återgäldar inte hennes känslor?
Har du nån aning om hur det känns?
"Ingen har nånsin älskat mig så mycket."
Jag tog med ett års dyrkan till källaren,
jag studerade även hans fotografi,
och memorerade hans telefonnummer.
Och där var han, en halvfull förstaårselev
som inte ens kunde låtsas älska mig...
Och... jag hade inte haft nåt emot om det hade funnits...
...lite... passion nånstans där under.
Eller till och med empati.
Det fanns inget.
Bara... lampan med hästarna på.
Du förtjänar så mycket bättre.
Ja.
Jag frågade min vän om det nästa morgon,
två flickor emellan.
Hon sa att män ibland inte kan ha sex för att de är för nervösa.
Jag önskar att jag kunde tro det för att må lite bättre.
Men...
...han var inte nervös. Inte det minsta.
Han blundade.
Som om han försökte göra mig till nån han verkligen ville ha.
Jag kände mig dum.
Jag kände mig förnedrad.
Jag var rasande på mig själv för att jag lät honom
få mig att känna mig värdelös.
Vi provade några kreativa alternativ.
Nej.
Det blev värre och värre.
Till slut sa han: "Elizabeth, jag är skyldig dig att göra om det, sen."
Och det...
Det var min 20-årsdag.
Jesus grät.
Men det blir värre.
Jag står inte ut.
Okej, jag står ut.
Men säg det på ett sätt som inte får mig att skämmas för att vara människa.
Det lär bli svårt.
Ungefär en vecka senare
åker alla iväg på Thanksgiving.
Han ringer mig. Vill jag äta middag med honom?
Du känner mig, ingen stolthet.
Jag sa "visst", och tog mig till hans föreningshus igen,
som ligger under ett enormt gingkoträd.
Bladen har blivit gula,
trädstammen är svart från regnet.
Det är det vackraste jag nånsin sett.
Jag sa till mig själv:
"Gud ger dig en andra chans."
Vi går till hans rum,
hans rumskompis har redan åkt hem över helgen.
Dörren klickar igen,
och plötsligt...
...diskuteras det inte mer om middagen.
"Regnchecken" blir inlöst!
Rejält också.
Det öser plötsligt ner.
Vi sliter nästan av varandras kläder.
Det finns inget samtal.
Och den här gången...
...finns det inga svårigheter.
Inte första gången. Inte andra gången.
Sluta.
Han säger: "Ett försenat grattis på födelsedagen, Elizabeth."
Vill du höra det otroliga slutet på den här smutsiga lilla historien?
Det var sista gången jag såg honom.
Det var i november. För över fyra månader sen.
Jag trodde att han skulle ringa. Om så bara för att ha sex igen, eller hur?
Nej. Aldrig.
Jag trodde att han skulle skriva.
Nej.
Så jag ringer honom, såklart.
Han kunde inte avsluta snabbt nog.
Så jag skrev till honom.
-Ett fyrasidors tätt maskinskrivet brev. -Nej.
Inget svar.
Jag intalar mig själv att det var som en feberdröm, du vet?
Och kanske har febern äntligen gått över.
Och allt låter vettigt och förnuftigt.
Men vet du en sak?
Om han ringde mig just nu, just nu,
skulle jag släppa allt i mitt liv och...
...köra tre timmar, köra 30 timmar, för att tillbringa en natt till med honom.
Vad är det med mig, Larry?
Varför köra 30 timmar för att träffa nån som behandlade dig så?
För att jag är kär i honom?
Är du det?
Det är ologiskt, besatt och patetiskt.
Och det är inte första gången det hänt mig.
Det händer mig hela tiden.
Det känns som om jag inte kan se folk tydligt.
Jag skrev en låt för flera år sen,
The Heart is Quicker Than the Eye.
Det är ingen bra låt, men en bra titel.
Och det är sant, tror jag.
Huvudet har inget att göra med kärlekens galenskap.
Och...
...värdighet spelar ingen roll alls, eller hur?
Vi investerar våra hjärtan i värdelösa aktier.
Och vi vet att de är värdelösa.
Men vi håller fast vid dem som småbarn som håller fast sina nallar.
Elizabeth.
Säg sanningen.
Hur känner du för mig?
Vad menar du?
Jag menar...
...i huset vid sjön, med ljuset som speglades i vattnet,
så pratade vi halva natten,
och jag rörde vid din axel...
Älskade du mig faktiskt lite den kvällen?
Du vet att jag älskar dig, Larry.
Gör du?
Bara... inte på det sättet.
Du sa att du skulle köra 30 timmar för att träffa Cooper.
Hur många timmar skulle du köra för att träffa mig?
Mina händer skakar.
Jag känner nåt klokare och djupare för dig.
-Respekt. -Tack.
Tacksamhet för generositeten och osjälviskheten du har visat mig.
Ingen har varit mer intresserad av mitt liv än du.
Jag förtjänar inte vänskap som din. Jag är så tacksam för dig.
Jag kommer vara tacksam för alltid.
Jag är tacksam fört dig, för att du återupplivade mig.
Sluta.
Larry! Det är folk här ute.
Ett ögonblick!
Får jag fråga dig en sak?
Nåt som är för personligt för mig att fråga?
För personligt är det enda jag är intresserad av.
Min mamma...
Hon jobbar för teatersällskapet och hon känner alla.
Hon såg oss umgås förra sommaren...
Jag anar vart det här ska leda.
Hon sa till mig... Jag vet inte hur jag ska säga det.
Säg det bara.
Okej.
Hon sa mer än en gång:
"Elizabeth, han är inte bara dubbelt så gammal som du,
jag tror inte att han är mest intresserad av kvinnor."
Vad svarade du?
Jag sa: "Mamma, jag vet vad jag vet.
Och jag vet vad vi båda känner."
Vad känner vi båda?
"En irrationell tillbedjan?"
Och vad tror din mamma att hon vet om mitt primära intresse?
Förlåt. Jag borde inte ha sagt nåt.
Snälla, förlåt mig.
Skål för alla mödrar. Må de vara nådigt tysta.
Förlåt. Det är dumt av mig att fråga.
Och jag vet vad jag vet och känner.
Så här säger du till din mamma,
när hon sitter vid elden
och räknar sina royalties från Oklahoma!
Säg till henne att Larry Hart är berusad av skönhet.
Och kursivera ordet "berusad".
Berusad av skönhet, var han än hittar den.
Hos män, hos kvinnor, i lukten i cigarrbutiker,
i den omöjliga skönheten hos en 20-årig poet
med blekgröna ögon och två små fräknar på vänster kind.
Hur är det?
Det är... mitt cigaretthjärta.
Larry, Dick Rodgers vill ha sin rock.
Vi kommer ut nu.
Presenterar du mig?
Tack, Renee.
Underbart, tack så mycket.
Dick, jag vill presentera dig för min skyddsling, Elizabeth Weiland.
Din skyddsling?
-Hej. -Hej.
Du har en jävligt bra förebild där,
om du kan hålla dig borta från bourbon.
Hon är intresserad av att skriva, och scenografi och kostymer.
Jaså, verkligen?
Mr Rodgers, musikalen ikväll,
jag tyckte att den var magnifik.
Tack.
En mer perfekt musikal än jag nånsin sett.
Det är en underbar komplimang.
Din mamma är väl med i sällskapet?
-Ja, Theresa Weiland. -Just det, Theresa.
-Du har sett många musikaler. -För många musikaler.
Ja.
Jag vet vad du menar.
Men ikväll såg jag det jag alltid hoppats på.
Den var upplyftande, smart och magisk.
Den mest insiktsfulla unga kvinna du har presenterat mig för.
Jag har haft en bra lärare.
Vad skriver du?
Just nu är det mest poesi.
Hon skriver väldigt bra, också.
Och du gör scenografi också?
-Jag studerar. -Ja.
Jag skulle gärna... läsa några av dina dikter.
Se dina skisser. Det här... Det här är mitt privata nummer.
Jag är smickrad.
Jag har inte sett Dorothy. Är din fru här?
Nej, hon åker hem. Vi ska träffas där
för att läsa de sena recensionerna.
Jag vill gärna att du kommer, Elizabeth.
Det vore uppfriskande med nån ur den yngre generationen.
Och du kanske kan förklara för mig
varför unga flickor skriker över Sinatra.
Jag skriker inte över Sinatra.
Nej, hon skriker under Sinatra.
Okej, Larry!
Larry, självklart får du gärna komma.
Jag ska försöka, men jag ska ha en liten fest hemma hos mig nu.
Med Golden Gate Quartet...
Jag kan inte tävla med Larry på soaréavdelningen.
-Jag tittar gärna in där. -Gör du?
Dick, kommer du?
Japp.
Har du fått skjuts?
Jag tar henne i en taxi senare.
Vi åker nu om du vill följa med?
-Gärna. -Bra.
Låt mig informera min mamma.
Den plikttrogen dottern.
Hon är... så underbar, eller hur?
Hon är verkligen slående.
Är du och hon...
Nej. Jag menar, jag är kär i henne,
men alla är kära i henne.
Men inte på det sättet.
Okej.
Så vi ses senare ikväll?
Absolut.
Tack för allt.
Mr Rodgers.
Miss Weiland.
Tack.
Vi ses väl sen, Larry?
"Med en sång i mitt hjärta skådar jag ditt bedårande ansikte!"
Har du nånsin träffat nån och du vet direkt
att era liv kommer att förändras oåterkalleligt?
Precis som jag trodde. Du är sentimental.
När slutar du jobba?
Jag måste låsa stället.
Du då, Knuckles, du är väl klar här?
Inte än.
För jag ska ha en enorm fest hemma hos mig ikväll.
Jag glömde att ge henne presenterna.
Jag har haft problem med ärmar nyligen.
Jag har artrit i den här axeln.
Jag måste börja bära en mantel.
Jag menar det, jag ska på egen hand ta tillbaka manteln.
Du kommer att se mig på premiärkvällarna iförd hög hatt,
och en mantel som flaxar genom dimman tillsammans med en käpp med silverknopp.
Ni kommer väl ikväll?
Hon kommer dit. Jag lovar, det gör hon.
Hon kommer dit sent.
Och hör på nu, för det här är den anmärkningsvärda delen,
att sent på natten, kanske runt kl. 05.00,
efter lite för mycket Malbec,
då kommer hon vända sig till mig
och säga: "Larry, vad läser du?
Larry, när fyller du år?"
För första gången i hennes liv
kommer hon att vara intresserad av mig.
Det måste hända nån gång, va?
Alla de andra har gjort henne besviken.
Men det kommer jag aldrig att göra. Jag är bara...
...en liten gnutta Larry på natten.
Knuckles. Spela lite res-musik.
Blå måne
Du såg mig stå där ensam
Klok kille.
Utan en dröm i mitt hjärta
Utan nån att få hålla kär
Det är mycket bättre än The Surrey With the Fucking Fringe On Top.
Larry, följer du med oss till Dick nu?
Nej, åk du, jag kommer dit senare.
Du visste precis vad jag var där för
Du hörde mig be en bön för
Nån jag kan få känna så där för
Inte illa. Tre för-rim, och alla låter vettiga.
Och plötsligt dök du upp framför mig
Den enda mina armar Nånsin kommer att hålla
Och jag hörde nån viska
Snälla, avguda mig
Och när jag tittade Hade månen blivit till guld
Blå måne
Larry, jag tror att det här är början på en vacker vänskap.
"Är det inte romantiskt?"
Inte riktigt, nej.
Den skulle inte ens heta Blue Moon.
Jag kallade den The Bad in Every Man.
Vi skrev den för filmen En Manhattan-melodram.
Jack Robbins, tidigare "Rabinowitz", men fick namnet omskuret på MGM,
hör låten, kallar oss till sitt kontor,
sänker sin pastrami och säger: "Dick, jag älskar melodin.
Stark, som allt du nånsin har skrivit.
Men, Larry, de där orden är för konstnärliga!
De är inte för konstnärliga för mig. Jag vet hur bra ni är.
Men ni måste skriva för idioterna i mörkret.
Ingen kommer sjunga texten."
Jag sa: "Vad är fel på den?"
Han sa: "Jag minns inte ens den jävla titeln!
Pojkar, ge mig nåt jag kan marknadsföra."
Så jag sa: "Vad bör jag kalla den, då?"
Blue Moon?
Poängen är att den blev den största hiten vi skrivit.
Rodgers och Hammerstein blev det mest
framgångsrika låtskrivarteamet i amerikansk musikalhistoria.
Lorenz Hart bidrog med fem nya låtar till den nya uppsättningen
av A Connecticut Yankee innan han hittades förlamad
i en berusad dvala i regnet på en trottoarkant nära 8th Avenue.
Han dog fyra dagar senare på sjukhuset under ett flyganfall.
Inspirerad av brevväxlingen mellan Lorenz Hart & Elizabeth Weiland
Undertextning: Marie Åkerlund