Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
BARNA FRA SØLVGATE TAR OPP KAMPEN
- Dritbra plan. - Vi må ha utløst en alarm.
Ja. Og nå sjekker han overvåkningen. Hva gjør vi?
Du må distrahere ham.
Så sniker jeg meg inn og bryter forbindelsen til kameraene.
Hva vil du jeg skal gjøre?
Jeg har en plan.
- Hva skjer, James Bond? - Det kommer nå.
Gå, Tristan.
Kom igjen.
Ok. Du lurer kanskje på -
- hvorfor vi saboterer fabrikken til morfaren vår.
La meg spole tiden litt tilbake.
Vi flyttet jo hjem til Nelly og Brian.
Her har vi det bare så bra. Vi hygger oss -
- spiller spill, går på kino og spiser Nellys boller.
Vi har blitt helt alminnelige barn uten kommunetroll og søppelturer.
Man kan nesten si at vi er blitt en helt ordentlig familie.
Men jeg har jo glemt å fortelle hvem vi er.
Min lillebror Kirk leser ennå tykke bøker om alt man ikke har lov til.
Min lillesøster Petra elsker fortsatt blomster og dyr.
Miss Nelly er verdensmester i god stemning -
- og får gråværsdager til å føles som sommerdager.
Det der er Tristan, verdens beste storebror.
Brian er gift med Nelly og er den snilleste mannen i hele universet.
Jeg heter Katinka. Jeg er 12 år, og jeg er rågod på å løse problemer -
- og å finne på historier. Derfor skal jeg bli forfatter.
Nå bor vi i Martinsvei sammen med Brians mor, Gerda -
- og det er det beste stedet på hele jordkloden.
Da tar vi det. God jul!
Men navnene våre kan ikke stå på postkassen. Vi får ikke bo her.
Men vi kan holde på hemmeligheter. Vi er nemlig barna fra Sølvgate.
Han der er mine besteforeldres advokat, Ludwig Bøg.
Om litt ringer han på døra. Det er et bra sted å starte historien på.
Prosit.
- Hvem kan det være på en søndag? - Jeg tror det er kommunetrollet.
- Kanskje vi bør gjemme oss. - Hun vet jo ikke at vi bor her.
Nei, det var bare tull.
Gjem dere! Skynd dere! Fort! Vekk! Fort! Nå!
Tørk av skoene på matten. Kom inn.
Ja vel ...
- Dette er advokat ...? - Bøg.
- Hei! - Ludwig Bøg.
- Han leter etter noen barn. - Huff, har du mistet barna dine?
Det er Karl og Elisabeth Karlsbergs barnebarn jeg leter etter.
Åh. Fryktelig. De kjenner vi ikke.
Jeg har lett etter dem lenge -
- og det viser seg merkelig nok at alle spor fører hit.
- Her? - Akkurat her.
Noe så merkelig.
Ja, kan jeg bare få sette meg ... det er bra. Takk.
Jeg har sittet hele dagen. Jeg foretrekker å stå.
Hvilke spor snakker du om?
Karl Karlsberg, som er sjefen min -
- kjenner en viss Leon som har en pub i Sølvgate.
Dere husker Leon, hva? Københavns flinkeste bartender.
Hei, det er stengt her.
Leon elsker å prate og vil alltid gjerne hjelpe folk.
Jeg forstår at De kjenner de fire barna fra Sølvgate 104?
Noen ganger klarer ikke Leon å holde på en hemmelighet.
Å, de barna? De har flytta. Jeg så dem kjøre bort i en vingummibil.
- Og da sier jeg ikke mer. - En vingummibil, sier De?
Vingummibil.
Og de er det to av i København. Den ene er en taxi i Vanløse -
- og den andre har adresse her og står rett der ute.
Og barna var ikke i Vanløse. Så før jeg kontakter politiet -
- vil jeg spørre dere om dere vet hvor barna kan være hen.
- Politiet, sier du? - Ja, det er en alvorlig sak.
Det kan være snakk om kidnapping.
Med mindre dere har en helt annen forklaring.
Oi, litt av en omgang.
Åh, pollen.
Er det virkelig nå jeg må ringe politiet?
Nei.
Der er dere jo. Hei på dere.
Hei! Jeg går ut fra at dere heter Karlsberg til etternavn.
Dere har noen besteforeldre som veldig gjerne vil se dere.
Det er viktig at dere vet det.
- Vi vil gjerne se dem også. - Skal vi si på torsdag kl. 18?
Kan vi ikke invitere dem på middag her hvor barna er trygge?
Utmerket. Da sier vi det.
- Hvorfor sa du det? - Fordi alt er bare rot.
Navnene våre kan ikke engang stå på postkassen.
Mormor og morfar kan bestemme at vi skal bo hos dem.
- Jeg vil ikke bo på det slottet. - Jeg kan ikke gjøre om på loven.
- Var det ikke det du skulle gjøre? - Gi dere nå. Snakk ordentlig.
Tror du mormor og morfar får kommunetrollet til å ta oss?
Nei, Peanut. Jeg tror bare at de vil møte oss.
- Er du sikker? - Ja, er du sikker?
Ja, helt sikker. Det er ikke noe å være redd for.
Du må bare være redd for at jeg kiler deg i søvn, du.
- God natt, Kaptein. - God natt, Kaptein.
Nå får du sove godt. Ikke sant?
Kan ikke Nelly og Brian bare adoptere oss?
Nei. De er jo ikke vår ekte familie.
- Jo, i hjertet. - Hjerter nevnes ikke i loven.
Jeg husker mormor og morfars slott.
Det er en kjempefin gammel bygning med en vollgrav rundt.
Og så er det en kjempeskog full av jordbær -
- og bjørnebær og bringebær og alle bær du bare kan tenke deg.
En gang spiste jeg så mange bjørnebær at jeg fikk vondt i magen.
- Jeg elsket det. - Jeg tror jeg også ville likt det.
Husker dere ikke hva mor fortalte om morfar?
- Kanskje han ikke er så dum. - Jo.
Hvordan kan man ellers bli så uvenner med sitt eget barn?
God natt.
Ja, jeg tror vi bør sove nå.
Sov godt, gullet.
- Når er det torsdag? - Det er jo i dag, gullet.
Det er bare en middag. Det er ikke noe å være redd for.
- Det kan jo bli hyggelig. - Helt sikkert.
- Slapp av, Kirk. - Hva?
Slik gikk det altså til at mormor og morfar skulle komme på middag.
Vi var dritspente og nervøse. Nelly forberedte seg i flere dager.
Alt måtte være perfekt når vi skulle ha så fornemme gjester.
Jeg tror Nelly ville vise dem hvor gode foreldre han og Brian er.
- Hei, Nelly! - Velkommen hjem!
- Har du kjøpt hele Bilka? - Ja, ingenting må mangle.
- Er du sikker på at de spiser kjøtt? - Rike folk spiser alltid kjøtt.
- Heisan! - Vi skal ha en generalprøve.
- Alt er jo så fint. - Alt må være perfekt.
De er veldig fine mennesker som bor på et slott.
Forretten er kanapéer. Det tar vi nede i stuen.
Så kan vi snakke litt om middelalderborker.
Om ... om hva?
Middelalderborke.
- Altså, middelalderborger? - Middelalderborger.
- Ja, ok. Unnskyld. - Rike snakker helst om seg selv.
De vet utrolig mye om middelalder... borger.
- Selvfølgelig. - De elsker gamledager.
Etterpå tar vi lammelåret. Det spiser vi ved spisebordet.
Og her kommer du inn, Tristan. Du må stå for pommes og sausen.
- Bare sausen? - Sausen.
- Er ikke pommes poteter? - Jo.
- Hvorfor kaller vi det pommes da? - Fordi det er det det heter.
- Vi har vel alltid sagt poteter? - Men det gjør vi ikke lenger nå.
- Bare plebeiere sier poteter. - Hva er plebeiere?
Plebeiere er folk uten dannelse.
Det er sånne som sier "poteter", "plebeiere", "borker" ...
- Au! Gå opp og skift! - Ut av mitt kjøkken!
- Alle sammen, ut! - Potetborger!
Åh! Gud!
Da mormor og morfar ringte på var vi helt kjempenervøse.
Man kunne ikke kjenne om det var frykt eller spenning.
Men noe i meg gledet seg til å se dem også.
De så slett ikke så onde ut som jeg trodde.
Hei!
En liten stund tenkte jeg at det faktisk kunne bli hyggelig.
Jeg heter Niels, men alle kaller meg miss Nelly.
Vær så god.
- Ja, sitt ned. - Takk.
Ja, vi starter med en Mont Blanc.
Det er en chablis fra 23.
Dere vil oppdage at den har hint av sitrus og blomster.
- Gavnø slott ble jo bygget i 1205. - Ja vel.
Og fru Karlsberg. Sånn.
Mette Rosenkrantz bygget hovedbygningen på Vallø slott.
- Ja. - Ja.
Tusen takk for den fornemme esken. Jeg elsker Karlsberg-marsipan. Nam.
Jeg tenker vi tar det til kaffen. Først tar vi tunfiskmousse-kanapé.
Og senere tar vi hovedretten, og den tar vi ... Ops!
- Det går bra, skatt. - Unnskyld. Jeg er så klossete.
Det er veldig snilt av dere å ha med en gave.
Ja, veldig flott og generøst. Blir du med meg på kjøkkenet?
Katinka og jeg må sjekke steken.
Så kan dere hygge dere og eventuelt snakke om middelalderborger.
Nei, det trenger vi ikke snakke om.
- Hva skjer? - Jeg er bare så nervøs.
- Jeg vil at de syns ... - Nelly? Det er ok.
De må syns at vi er gode mennesker.
Bare tenk på hvor onde de er, så går det over.
Takk, vennen.
- Da gjør vi det. - Ja.
Nå er det kanapéer.
Jeg har bare hatt én venninne før, men det var på den gamle skolen.
- Har du begynt på ny skole? - Ja. Kommunetrollet var etter oss.
- Hva for noe? - Nei, det er ikke ...
Tunfiskmousse-kanapéer!
Nei!
Hva gir du meg! En fisk som kan fly, hva?
En sånn er jeg nødt til å smake på.
Jeg tar bort litt herfra. Huff, så klossete av meg.
- En tunfiskmousse-kanapé? - Nei takk. Jeg har fått rikelig.
- Nå skal jeg hjelpe deg litt. - Takk, jeg klarer det selv.
- Du har litt tunfiskmousse på hodet. - Karl klarer det selv.
Takk, takk. Det er nok. Takk skal dere ha. Takk, takk.
- De er veldig gode. - Ja.
- Har du lyst på en til, kanskje? - Nei takk.
- Vet du at jeg er din mors mor? - Mm, men du likner på en oldemor.
- Nei, Peanut. Sånt sier man ikke. - Unnskyld.
Jeg har lest om slottet deres og marsipanfabrikken deres.
- Hvordan fungerer det sammen? - Jammen ... Det fungerer perfekt.
Marsipanfabrikken kjører 16 timer i døgnet året rundt.
Den er slottets hjerte og åndedrett. Fabrikken betaler for alt.
Den får slottet til å kjøre som en velsmurt og velpleid maskin.
Du virker som en fornuftig ung mann.
Ja, han er utrolig klok.
Hvordan møtte dere miss Nelly og Brian?
Vi trengte en hushjelp, og så var det Nelly som fikk jobben.
- Da ble det meg. - Ja, og så fikk vi en ny familie.
Vårherre bevares! De to er ikke familien deres.
- Karl! - Nei, Ella. Det er våre barnebarn.
Vi er deres familie, og de skal bo hos oss.
Hva er dette for et merkelig skuespill?
De to mannspersonene er jo ute etter å stjele våre barnebarn.
Da tror jeg det er nok nå, Karl.
- Vi må hjem nå, Karl. Kom. - Men vi må ha med barna!
Takk for at vi fikk komme. Det var herlig å se dere.
Kom, Karl.
Vel ...
Det går nok bra.
Man må ikke miste håpet. Ikke sant, unger?
Gud! Steken! Nei!
Nei! Åh, nei!
Jeg foreslår at vi kjører og henter pizza.
Lukk opp noen vinduer.
Nesten ferdig.
I dagene etter besøket var det stille før stormen.
Det betyr at det først er fred og ro -
- og så kommer det uro og masse forstyrrelser.
Tristan?
Kommunetrollet. Hun er i skolegården.
- Nelly? - Ugler i mosen!
- Jeg er her oppe! - Ugler i mosen!
Nelly, vi så kommunetrollet på sk...
God dag, god dag, barn.
Betina Mortensen, vil du ikke bli med ned?
Jeg snakker gjerne med barna her. Kan jeg sette meg?
- Her? Ja, selvfølgelig. - Ja ...
- Hvor er Brian? - Han er på vei.
Hvem sover i skapet?
Ok. Og sover de andre i samme seng?
Jeg sover i hengekøyen. Jeg kan vise deg ...
Jasså.
- Det er smart. - Ja.
- Nelly? Unger? - Brian? Skatt, vi er her oppe!
Det er hyggelig å se at det er rikelig med plass til alle barna.
Hei. Ja, det er nemlig masse plass til fire herlige unger her.
Vi har hygget oss med de sosiale myndighetene.
Vi har blitt kontaktet av deres mormor og morfars advokat -
- som forteller meg at de gjerne vil at dere skal bo hos dem.
Barna må vel få bestemme det selv.
Nei. Barn under 18, som ikke har noen foreldre, er statens ansvar.
Jeg husker hva jeg har sett og hørt her i dag. Spytt ut.
Nelly, spytt ut.
Ut med det. Tusen takk.
Kan du ikke bare vurdere at barna har best av å bo her de er elsket?
Kan vi ikke få lov til å bo her hos Nelly og Brian -
- hvis vi lover å være snille? Plis?
- Kan vi ikke få lov? - Vi har det veldig godt her.
- Kan de ikke få lov? - Jeg ser at dere har det godt her.
Bestemte jeg, får dere bo her, men det er ikke jeg som bestemmer.
Beslutningen blir tatt i Familierettshuset -
- i en barnesamtale, som deres mormor og morfar også skal delta i.
Det var det. Pass godt på hverandre.
Du er jo ikke noe farlig i virkeligheten. Du er jo snill.
Ok. Nå gjør jeg noe som jeg absolutt ikke må gjøre.
Men nå forteller jeg dere -
- at møtet i Familierettshuset allerede er på mandag klokken ti.
Det gir dere ikke særlig mye tid til å forberede dere.
Er dere sikre på at det er her i Martinsvei dere gjerne vil bo?
- Ja. - Ok.
Nå tror jeg jeg vil ha den koppen med kaffe.
- Vil du ha melk? - Kremfløte, takk.
Det er tre ting dere må sørge for til møtet på mandag. Nummer en:
Dere må være nyvasket og ha på penklærne.
To: Dere må ta med dokumentasjon på deres tilknytning til hverandre.
Tre: Deres sterkeste kort er den nye loven barnets lov -
- paragraf 95, nr 2.
I rettssalen ga mormor og morfars advokat full gass.
Han plapra i vei i en hel evighet om grunnene til -
- at vi var mye bedre stilt hos våre besteforeldre -
- enn hos Nelly og Brian, som ikke var vår familie.
Ikke bare fordi det er det mest naturlige.
Nei. De sitter økonomisk godt i det -
- og er derfor i stand til å gi barna alt hva de ville måtte trenge.
Og ikke minst vil de da bo med sin biologiske familie.
Takk.
- Miss Nelly? - Ja.
Min mann og jeg ...
Vi møtte barna ved en tilfeldighet.
De tilhører ikke oss.
Vi har heller ikke noe slott.
Men vi har et kjærlig hjem.
Og vi elsker dem.
Vi elsker disse vidunderlige ungene veldig, veldig mye.
Vi elsker dem veldig, veldig høyt.
Det er ok.
I den nye barnets lov av 1. januar 2024, paragraf 95, nr 2 -
- står det at barnets holdninger og synspunkter skal bringes til veie -
- og løpende trekkes inn ved samtaler før det treffes avgjø...
Altså, det jeg prøver å si er -
- at barn skal bli hørt og få delta i deres egen sak -
- og at det skal tas hensyn til hva vi som barn ønsker.
Det eneste vi ønsker er å bli boende hos Nelly og Brian.
Jeg vet at loven sier at man ikke kan velge sin egen familie.
Men denne gangen ... Denne gangen tar loven feil.
Vi valgte Nelly og Brian fordi de er de snilleste mennesker vi har møtt.
Og fordi de virkelig er verdens beste foreldre.
Åh!
Ja.
Jeg sier meg enig i alt som broren min akkurat har sagt.
- Det gjør jeg også. - Jeg også.
- Det gjør jeg også. - Og det gjør jeg også.
Den ettermiddag ble den beste vi noen gang hadde hatt.
Selv om det ville ta tid før avgjørelsen kom, dro vi på Tivoli.
Vi var sikre på at Kirks tale hadde feid beina vekk under dem.
Hvem kommer?
Hei, Betina. Kom inn. Vi har akkurat kommet hjem.
Kanskje du har gode nyheter allerede?
Dessverre.
Barna må være klare til avreise i morgen klokken 14.
- Hva? - Er det ikke noe vi kan gjøre?
Nei. Retten har besluttet at barna skal bo hos besteforeldrene -
- inntil saken er avgjort. Dere er jo ikke deres ekte familie.
- Vi er jo deres familie! - Ja, men ikke i lovens øyne.
Kan vi ikke få lov til å beholde dem bare over jul?
Dessverre. Men det er bedre enn alternativet, hva?
- Alternativet? - Ja, barnehjem.
Barn uten foreldre kommer på barnehjem.
Vent. Peanut? Peanut, gullet mitt?
Peanut! Lille venn!
De er heldige som har en mormor og morfar som gjerne vil ha dem.
Jeg er lei for det. Unnskyld.
God jul.
Jeg forsto ingenting. Og jeg tror ingen av oss gjorde det heller.
Stemningen var kjempetung den ettermiddagen -
- da vi skulle pakke og dra av gårde til slottet.
Petra var blitt stum og satt i skittentøykurven hele dagen-
- uten å si et eneste ord.
Jeg ville gjøre mine besteforeldres liv så surt og elendig -
- at de ville sende oss hjem igjen.
- Hva mener du? - Det jeg sier.
- Jeg har en plan. - Du har en plan?
Dere hørte morfar fortelle om den bedritne marsipanfabrikken.
"Fabrikken er slottets hjerte og åndedrett."
Fabrikken betaler for alt.
Uten fabrikken, fins det ikke noe slott vi kan bo på.
Jeg kaller operasjonen for Krig og Kaos.
Det låter farlig. Hva vil du gjøre?
Jeg vil føkke opp den fabrikken.
Etterpå vil morfar kaste oss rett ut og tilbake i Martinsvei.
- Unger, dere kjører nå. - Du er sprø.
Er du ok, vennen?
Bra, vennen min.
Sånn, unger.
Jeg har pakket med noe godt til dere til turen.
Jeg elsker dere. Vi ses.
Så, så, Peanut.
Nå.
Nå må du inn, gullet mitt.
Du er nødt til å slippe meg. Jeg lover deg at det blir ok.
Da er tiden kommet. Kom igjen.
Jeg elsker deg, gullet mitt. Vi ses, ikke sant?
Morna.
Sånn gikk det til at vi ble revet vekk fra Nelly og Brian.
Men jeg hadde en plan for hvordan vi skulle komme fort hjem igjen.
Velkommen til Clausholm.
Dette er Birthe. Birthe holder hele slottet rent -
- lager mat til oss og baker verdens beste boller.
Nei, det tror jeg at Nelly gjør.
- Kom. - Kom inn nå.
Kom, skal dere få se.
Denne stuen er laget slik -
- at man fra de store vinduene her kan se stort sett alt.
Her ser man hele parken, og rett der borte ligger marsipanfabrikken.
De sender oss hjem før jul.
Clausholm er et av Danmarks vakreste barokkslott.
- Den minste har sluttet å snakke. - De finner seg nok til rette her.
Bøg, vil De bære opp bagasjen? Resten kommer senere i en flyttebil.
Nå skal dere få se rommene deres.
Tristan og Petra, dere skal bo her inne.
Kirk, dette er ditt rom.
Katinka, du skal bo nederst. Jeg kommer til deg straks.
- Stopp! Du må ikke gå inn der. - Rolig nå, Karl.
Hør etter. Dere får være overalt -
- men dette rommet må dere aldri noen gang gå inn i.
Det er ikke viktig, det er så mange andre rom.
Vi pleier alltid å sove sammen.
- Alle fire? - Ja.
Da foreslår jeg at vi rer opp til hele banden på Katinkas rom.
Ludwig setter inn et par ekstra senger. Kom. Bare bli med meg.
Slottet ble bygget i 1690 av storkansler Conrad greve Reventlow.
Og det har huset opptil flere kongelige gjester.
Dronning Anna Sophie bodde her de siste 13 årene av sitt liv -
- etter at Fredrik 4. døde.
Det kunne kanskje interessere dere å vite at det går gjetord om -
- at Clausholm er hjemsøkt av et spøkelse.
- På 1700-tallet sies det ... - Karl.
... at en datter av slekten ble murt inne i veggen -
- fordi hun var forelsket i slottsforvalteren.
Vi er ikke redde for noe. Heller ikke spøkelser.
Det er det heller ingen grunn til å være -
- for vi har en helt spesiell tradisjon her.
Hver kveld klokken kvart over ni -
- spiller vi et spesielt musikkstykke for å holde spøkelset borte.
Og jeg kan bare si at inntil nå har det lykkes.
Moren din var heller ikke redd for spøkelser.
- Er det ikke dyrt å vedlikeholde? - Jo. Men heldigvis har vi fabrikken.
Den redder alt.
Jeg kan godt vise deg rundt der borte.
- Det vil jeg kjempegjerne. - Ja, jeg også.
Det er jo veldig spennende med en sånn fin fabrikk.
Men så herlig. Vi kan gå dit alt i morgen tidlig.
Nei og nei som det gleder meg at det interesserer dere.
- Har vi spist oss mette på marsipan? - Æsj. Nei.
"Å, morfar. Du er bare så flink, og at du har din egen marsipanfabrikk."
Katinka, hold opp nå.
Nei, jeg vil ikke. Lille forræder.
Kirk, jeg tror det er et spøkelse.
- Ser sånn ut, det har to hoder. - Katinka, gi deg nå.
- Morfar hadde rett. - Hold opp! Hun blir redd.
- Jeg gjorde det jeg kunne. - Men det funka jo ikke?
Nå er vi strandet her på dette slottet.
Sov godt, lille venn.
Jeg skjønner godt at de spøkelsene løper skrikende av gårde.
Kjære dagbok, i dag er det min fars fødselsdag.
Jeg hadde en overraskelse til ham -
- men han måtte på jobben som vanlig.
Han var alt gått da jeg sto opp, så jeg ga han den ikke.
Til Far
- Der er dere. Blir du ikke med? - Nei, jeg blir her med Petra.
- Det ville være en god ... - Tristan blir her. God tur!
Kom, så får dere se.
Så fin den er.
Er det en luftballong?
Det er fordi hennes største ønske er å fly.
Får jeg også være med?
Jeg gleder meg veldig til å vise dere det.
Du får se alt når vi kommer inn.
Bare vent til du ser hvordan det er inne.
- Ludwig. - Da er alt klart.
Velkommen til Karlsberg marsipanfabrikk.
Kom og se.
Mandlene kommer fra Spania. De aller fineste mandler som fins.
63 prosent av marsipan består av mandler.
Denne maskinen er fabrikkens hjerte -
- for her blandes marsipanen etter deres oldefars hemmelige oppskrift.
Mandlene legges i her.
Og nede i den andre enden tilsettes den hemmelige ingrediensen.
Her kjøres sukkeret inn, som dere kan se.
Og gjennom det røret der tilsettes vann i helt riktige mengde.
- Hva hvis vannet ikke kommer inn? - Da går alt i stykker.
- Hvor pakker dere alt? - Det er her borte. Kom.
- Kan jeg låne toalettet? - Ja, selvfølgelig. Ludwig, vil du?
- Vi venter på dere her borte. - Ja, det er her nede.
- Fant du toalettet? - Ja.
Det er den veien.
Ludwig står for sikkerheten -
- og der oppe har han arrangert noe helt spesielt.
- Hva er det? - Vi får ikke avsløre alt, vel?
Nei, det er helt riktig. Kom nå, men pass opp.
MANDLER
Hei, hei, hei!
Mormor ville gjøre Petra glad igjen og hadde arrangert en flytur.
Selv om morfar hadde det travelt, insisterte hun på -
- at vi skulle gjøre noe hyggelig sammen som en familie.
- Det likner maur. - Det er maur.
Er det herlig å fly?
Men du har glemt vingene dine.
Vil du ikke si noe?
Gerda sa at hvis hun fikk et sjokk ville hun begynne å snakke igjen.
Hun begynner å snakke igjen når hun er klar.
Der er fabrikken, og den vil du en dag få lære deg alt om.
Nei, det trenger jeg ikke. Jeg skal bli VVS-mann.
VVS-mann. Det passer ikke så bra til et slott og en fabrikk.
Kanskje ikke. Nelly sier at man alltid vil ha bruk for en rørlegger.
Og jeg skal jo ikke ha så mye med dette slottet å gjøre.
Hvorfor svarer ikke Nelly? Har han alt glemt oss?
Selvfølgelig har han ikke det.
- Det er mors gamle rom. - Hvordan vet du det?
- Jeg vet det bare. - Har du vært der inne?
Alle mors gamle ting er der inne. Seriøst, Tristan. Alt.
- Morfar sa vi ikke fikk lov. - Morfar er en dust.
- Kom. - Katinka ...
Er det ikke fint?
Mors dagbok er også her.
Så sprøtt. Hva står det i den?
Alt mulig. Det er et brev til morfar også.
- Hva står det der? - Jeg vet ikke.
- Det har aldri blitt åpnet. - Åpne det nå, da!
- Det tror jeg ikke er så lurt. - Jo. Jeg vil se hva det står.
Men hva gjør dere her?
Har jeg ikke sagt at dere ikke får gå inn i dette rommet?
Jeg vil ikke diskutere det. Ut. Nå.
- Petra? - Petra?
- Peanut? - Petra, hvor er du?
Petra?
Men ... Hun er jo ikke her.
- Jeg ser etter oppe. - Ok.
Hvor fanken kan hun være?
Petra?
Petra? Er det deg, lille venn? Hva gjør du her oppe?
Au! Nei, du må da ikke sparke meg. Hva gjør du her oppe?
Nei. Au. Hva gjør du?
- Er du ikke et spøkelse? - Nei, jeg er ikke noe spøkelse.
- Er det virkelig deg, Nelly? - Ja, vennen. Det er virkelig meg.
Åh, som har jeg savnet deg.
- Og du kan snakke igjen. - Mm. Nå kan jeg det.
Skal du bo her?
Ja. Men det blir nødt til å være en hemmelighet.
Jeg lover det.
Men da må du ha pysj og en genser. Det er kjempekaldt på loftet.
Peanut, vet de andre at du er her oppe?
Alle leter etter meg akkurat nå.
- Du må styre temperamentet ditt. - Ikke nå, Ella.
Nå gjelder det å finne henne så fort som mulig.
- Har Petra vært her? - Nei. Jeg ser etter henne oppe.
Jeg blir med.
Hvorfor er han så sint hele tiden?
For ham er deres mors rom et hellig sted.
Det er der han går inn når han savner henne aller mest.
Han elsket henne veldig høyt.
Han har aldri helt kommet over at de ble uvenner.
Hvorfor ble han ikke bare godvenn med henne igjen, da?
Fordi han er en sta mann som ikke kan innrømme feilene sine -
- og aldri har lært å si unnskyld.
Hvorfor gjorde ikke du det, da?
Ja ...
Hvorfor gjorde jeg ikke noe?
- Jeg går ut og leter etter Petra. - Ja.
Petra!
- Jeg fant pysj til deg også. - Å, du er jo en knupp!
Så fin. Og med striper også. Hvilket dyr er stripete?
En giraff. Nei, en sebra.
En sebra? Da leker jeg sebra i kveld.
Sånn. Jeg legger det her borte.
Jeg tror det er rotter på loftet.
Hei!
Hei. Petra og jeg rydder opp litt. Man kan ikke bo i masse spindelvev.
Det blir nok vanskelig å bake frokostboller til dere hver morgen.
- Har han fått en psykose? - Hva er en psykose?
Det er når drømmer blir til virkelighet i voksnes hode.
- Så ja, jeg har fått en psykose. - Det er morsomt.
- Du kan snakke igjen, Peanut. - Det var Nelly som fikk meg til det.
Men Nelly, hva gjør du her?
Det er faktisk en litt gøyal historie. Ikke sant, Peanut?
Vi har et par kasser til her inne.
Jeg har flyttet inn.
Men det er forbudt å flytte inn på andres loft.
- Hvis morfar oppdager det ... - Det gjør han ikke. Det er hemmelig.
Jeg vet at det er litt galt, Kirk. Men hvis ingen forteller det -
- så tror jeg fint at jeg kan bo her oppe.
- Hva gjør dere her? - Vi lette etter Petra.
Da får dere ta med Petra ned så ingen finner meg her.
Nå vet dere i hvert fall at jeg er her. Jeg elsker dere. Gå nå.
- Dere har funnet henne! - Hvor har du vært?
- Nå skjeller du henne ikke ut. - Det var et alminnelig spørsmål.
Jeg gjemte meg i kjelleren.
- Du kan snakke. - Ja, jeg kan si alle ordene igjen.
Tannbørste, pyjamas, loft, spøkelse og tøfler.
Hvordan har du fått tilbake stemmen din, da?
- Jeg tror det var sjokket. - Ja, fordi morfar skjelte henne ut.
Jeg tror det var fordi jeg så et spøkelse. Det liknet miss Nelly.
Lov meg at dere ikke går ned der.
Ja, og du er så skitten, så du må vaske deg nå.
- Jeg er slett ikke skitten. - Jo, det er du. Kom.
KRIG & KAOS
Tror du ikke at de finner seg til rette?
Selvfølgelig. Barn er veldig tilpasningsdyktige.
- Har du sett pysjamasen min? - Er den ikke på badet?
- Nei. - Kan du ikke bare ta en annen?
Jeg finner ikke tannbørsten heller.
Kanskje Petras spøkelse har tatt den. Eller så er du gammel og glemsom.
Eller gal. Jeg finner ikke tøflene heller.
- God morgen. - God morgen.
- Du har stått opp tidlig. - Det har jo du også.
Jeg er alltid tidlig oppe.
Ja.
Skal jeg sette dem i ovnen?
Ja, gjør det.
- Jeg henter avisen. - Ja.
Det er farlig for Nelly. Ifølge paragraf 27 i straffeloven -
- kan man komme i fengsel i opptil et år og seks måneder.
Ifølge politiet er det innbrudd, og det er straffbart.
Hvis vi ødelegger fabrikken allerede i natt -
- så blir vi sendt hjem, og da blir jo Nelly med.
- Skal vi feire jul i Martinsvei? - Jul i Martinsvei!
- Skynd dere å gjøre det. - Men hvordan skal vi gjøre det?
Jeg har en plan.
Jeg har en plan!
Får jeg ikke si natta til Nelly?
Nei, Peanut. Det er for farlig. Mormor og morfar må ikke oppdage ham.
- Nei, for da kommer han i fengsel. - Du ...!
- Huff. - Sånn er det.
Jeg syns dette låter litt farlig.
Mulig det, men vi må gjøre alt vi kan for å komme hjem.
Og hva er planen da?
Greit. Ludwig Bøg stenger og slukker og forlater fabrikken -
- presis klokken ni.
Deretter tar han hesten sin og patruljerer rundt i hele parken.
Så kommer han tilbake til slottet for å lage seg kveldsmat.
Birthe skrur på musikken klokken 21.15.
Deretter tar hun rundturen sin på hele slottet, og hun sjekker alt.
Vinduer, dører, ganger, rom. Alt.
- Derfor må vi bruke liften. - Hva skal vi bruke den til?
Den tar vi hele veien ned, også forbi mormor og morfars vinduer.
Vi bruker musikken til å overdøve bråket fra liften.
Her kommer du inn i bildet, Kirk. Når vi er nede, er det lett.
Da kan vi bare løpe hele veien herfra og bort til fabrikken.
Fabrikkens hjerte er en blandingsmaskin.
Og hvis vi kutter vannforsyningen, så bryter helvete løs.
Da går det ikke lenge før morfar sender oss tilbake til Martinsvei.
Hvordan vil du komme deg inn?
Hva er det det er mest av i marsipan?
- Mandler. - Nemlig.
Jeg satte en mandel i spenn i vinduet, så vi kan krype inn.
Det er overvåkning, så det må vi tenke på.
- Fem minutter. - Du er sprø.
Nå skal vi føkke opp denne fabrikken fullstendig.
- Kom igjen. Vi har to minutter. - Hysj. Ja, ja.
Det er her.
- Pokker, det er langt ned. - Ja.
- Hva? - Mener du det?
Hva vil du helst? Bo her for evig eller hjem til Nelly og Brian?
Du dirigerer oss til musikken.
- Se på meg. - Ja, det skal jeg.
Supert. 30 sekunder.
- Nå skjer det. - Pass på deg selv.
Nå!
Ja! Kom igjen!
Ja!
Da er vi visst der vi startet.
For det viser seg at i tillegg til vår aksjon på fabrikken -
- var Petra og Kirk i gang med sin egen aksjon på slottet.
- Jeg var helt alene da jeg våknet. - Var du det, Peanut?
- Ble du redd? - Ja. Det var helt mørkt.
Men Katinka og Tristan er ute på oppdraget sitt.
Da får vi håpe at de ikke blir oppdaget.
Unnskyld, hva foregår her?
Au, for ...
Au! Au, for ...!
- Alt i orden? La meg hjelpe. - Nei!
Hva i all verden foregår her? Hva gjør De her?
Det er en morsom historie som du nok vil sette pris på.
- Vil du ikke sette deg ned? - Karl, er det deg?
- Jeg er her, Ella. - Hei!
- Hva er det som skjer? - Vi har en innbruddstyv.
- Han har stjålet min pysjamas. - Ja, det ser jeg jo.
Nelly har ikke gjort noe. Det var jeg som tok pysjamasen.
Hva innbiller De Dem med å flytte inn på mitt loft?
Karl ...
- Det er nok en naturlig forklaring. - Den vil jeg gjerne høre.
Ja, det vil jeg også. Men nå går vi ned og varmer oss -
- og så finner vi ut av det.
Sånn. Bra jobba. Hva nå?
Det der er blandemaskinen. Den ligger 10-12 meter den veien.
Men går ikke alle de rørene bare rett ned i jorda?
Nei. La meg se.
Jeg tror det er en kjeller der borte.
Det må være den der.
Jeg fikser dette. Du holder øye med at Bøg ikke kommer ned her.
Da møtes vi ute bak.
- Pass på deg selv. - Alltid.
For helvete!
Hva faen skjer?
Ok. Ok.
- Skynd deg, Tristan. - Jeg har smadret alt.
Jeg knakk håndtaket. Det fosser ut vann. Helt kokos.
- Kirk? Er du også våken? - Ja.
- Har jeg ikke sagt ...? - Rolig, Karl.
- Jeg gikk visst i søvne. - Ja, det gjør han hele tiden.
Og så skulle jeg på do.
Ja, han tisser hver natt også. Flere ganger. Sånt vet jo du om, Karl.
- Vi vekker Katinka og Tristan ... - Nei! De går tur med hunden.
Ja?
Hei!
- Hei. - Godt å se dere, unger.
Var det en fin kveldstur?
Vent nå litt her. Kveldstur? På dette tidspunktet?
- Hva er det som foregår her? - Ro deg ned, Karl.
Nå går vi ned og snakker om det som voksne mennesker ... og barn.
Fem, seks, syv, åtte.
Takk, Tristan.
Sitter du godt?
- Det er bra at Nelly kom, hva? - Jo, det er veldig bra.
Det er slett ikke bra at han er her. Han har ingen rett til å være her.
Du har nøyaktig en time på å forlate Clausholm.
- Ellers ringer jeg til politiet. - Nei, klokken er over tolv.
- Det går ingen busser. - Da får han gå. Det blåser jeg i.
Jeg vil ha den mannspersonen ut herfra nå.
Og så vil jeg gjerne ha pysjamasen min, takk.
Pysjamasen din? Slapp av, den skal du få, Karl.
- Skal jeg ta den av nå? - Ja.
- Du er en ussel tyv. - Slutt. Nå.
Det er barn til ...
- Jeg tror vi skal ... - Kom.
Kjære far -
- et kjempestort gratulerer med fødselsdagen.
Gaven din er at jeg vil jobbe for deg en hel dag på fabrikken -
- så vi kan være sammen.
Du kan sette meg til hva som helst.
Jeg elsker deg over alt på jorden.
Kjærlig hilsen din datter, Irene.
Jeg elsker deg. Vi ses.
Tristan.
- Vi ses. - Ja, vi ses.
- Morna, Peanut. - Nei.
Jo, gullet. Jeg blir nødt til å gå.
Nei, Nelly. Du må ikke gå.
Stopp! Stopp, alle sammen!
Herr Nelly, du må ikke gå.
Vil du ikke bli her? Det er en kjempestor feiltagelse, alt sammen.
Og jeg vil gjerne få lov til å si ...
... unnskyld.
Han skal ikke gå. Jeg kan jo se hvor glade dere er i hverandre.
Og jeg er bare en gammel idiot som ikke kan lære av mine egne feil.
Men det er det slutt på nå.
Jeg vil ikke begå samme feil med dere som jeg gjorde med moren deres.
Så, herr Nelly, vil De ikke være så snill å bli her?
Jo.
Han heter jo miss Nelly.
Kom, Nelly.
Karl, din gamle stabukk.
Det var det eneste jeg kunne gjøre.
Takk, min elskede.
Karl! Karl!
Det har vært innbrudd på fabrikken.
Kom! Innbrudd! Kom!
Da er det helt ferske boller til de små helte- og heltinnemager.
Verdens beste boller.
- Så hyggelig at du er her. - Takk, Ella.
- Og ingen slår dine boller. - Nellys boller! Nellys boller!
- Eller tunfiskmousse-kanapé. - Nei, Ella!
- Setter du deg ikke ned litt? - Jeg har dårlig tid.
Alt er kaos på grunn av innbruddet, og vi aner ikke hva som er galt.
Maskinene har gått i stå, og marsipanblandingen er ødelagt.
Det koster oss flere hundre tusen kroner om dagen.
- Det er gode boller. - Det er Nelly som har bakt dem.
- Det skal nok løse seg. - Det har jeg vanskelig for å tro.
Jeg kom bare for å hente forsikringspolisen.
- Vi blir nødt til å si noe. - Si hva, Tristan?
- Det er vi som har gjort det. - Gjort hva?
Det var vi som ødela fabrikken.
Å nei ...
Jeg fatter ikke at ingen har sjekket kjelleren.
Unnskyld. Beklager.
- Hva tenkte dere på? - Jeg vet ikke.
Tristan, du må opp. Det er for kaldt for deg.
Vi trenger alle spann på slottet. Vi må tømme dette nå.
Nei. Jeg vet hvem vi skal ringe til.
Bare én mann kunne redde oss ut av dette: verdens beste Brian.
- Du må hjelpe meg. - Jeg er på vei.
Det er verre enn jeg trodde. Lys litt mer, og hold fast i den.
Pokker, så tøff du er. Nå er du en skikkelig VVS-mann.
Heisan, gullet. Er det her du gjemmer deg?
Blir du med ned og spiser lunsj?
Er du ok?
- Vennen? - Ja, det går bra.
Du virker ikke helt ok. Er det noe galt?
Det er bare ... Altså ...
Snart drar du og Nelly hjem, og så må vi bli her.
Jeg tror dere kan få lov til å komme på besøk i Martinsvei.
Jeg vil ikke komme på besøk. Jeg vil så gjerne hjem.
Det forstår jeg godt, vennen min.
Da burde man kanskje ta en liten ...
Aller først vil jeg få si takk -
- til deg, Nelly -
- fordi du flyttet inn på slottet.
Og så syns jeg vi skal utbringe en skål -
- for fabrikkens redningsmenn, Tristan og Brian.
- Skål! - Skål!
Bra jobba.
Er det ikke supert å være VVS-mann likevel?
Jo, en sånn vil man alltid få bruk for. Det har jeg lært nå.
Den siste måneden har jo vært ganske spesiell -
- for oss alle sammen, må man kunne si.
Men dere skal vite at mormor og jeg er så utrolig glade -
- fordi vi har funnet dere igjen.
Men ...
... vi er jo ikke helt unge lenger.
Så derfor har vi i fellesskap bestemt ...
... at hvis det er det dere gjerne vil -
- og at dere, vel å merke, får lov av Brian og Nelly ...
... så syns mormor og jeg -
- at dere skal flytte hjem med dem og bo i Martinsvei.
- Det vil vi kjempegjerne. - Ja, det vil vi kjempegjerne.
Takk, Karl.
Ella, tusen, tusen takk.
Det er ikke fordi vi ikke liker dere. Det gjør vi jo veldig nå.
Jeg vet det, skatten min.
Jeg er ikke lei meg for det. Jeg blir bare rørt.
Sånn er det å bli gammel.
Takk, morfar.
Hva sier dere?
Tenk hva et lite ord som "unnskyld" kan gjøre av mirakler.
Mormor og morfar er bare verdens beste besteforeldre.
Brian hadde rett. Man må aldri miste håpet.
Oversettelse: Nina Maria Eidheim Scandinavian Text Service