Downloaded from YTS.MX
Uvijek sam se divio američkim stand-up specijalima.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Kako je komičar uvijek djelovao kul.
Pušio je cigaretu iako inače ne puši.
BRETT GOLDSTEIN: DRUGA NAJBOLJA VEČER U TVOM ŽIVOTU
Bezbrižno se dovezu pred prepunu dvoranu.
Hej, shvaćam ja to.
Život se kreće brzo, morate hodati sporo.
Sad je moje vrijeme.
Vrijeme je za moj prvi specijal.
Vrijeme je da zasjam. „Hej, dušo. Kako ti je majka?”
Vrijeme je da pokažem što znam.
Idemo. Predstava počinje.
Ne znam zašto sam pristao na ovo.
Tamo je previše ljudi. Ne želim specijal.
- To je ludost. - Saberi se.
BRETT GOLDSTEIN: DRUGA NAJBOLJA VEČER U TVOM ŽIVOTU
Kao što rekoh, vrijeme je da im pokažem što znam.
Hej! Želim ti sjajan nastup, Brette.
- Živio, Buddy G. - Zabavi se!
U najboljem gradu na Zemlji, New Jerseyju.
New Jersey, kako ste?
Dobro. Počnimo s mojim imenom.
Zovem se Brett Goldstein. To mi je pravo ime.
Tamo odakle dolazim, iz Londona u Engleskoj, to je egzotično ime.
Nitko ne poznaje nekog Bretta Goldsteina.
Došao sam na Istočnu obalu. Znate li tko poznaje nekog Bretta Goldsteina?
Svi.
Svi poznaju nekog Bretta Goldsteina, i ne samo to,
već je to navodno ime tipa
koji vas je prvi prstenjačio u ljetnom kampu.
Stoga...
došao sam nastaviti veliku i važnu tradiciju.
Hvala na gostoprimstvu.
Prvi sam put u Americi bio prije koju godinu.
Došao sam održati stand-up,
ali nisam znao hoću li se uklopiti u američku komičarsku scenu.
Otišao sam u Comedy Store u L. A.-u
pogledati neki nastup i vidjeti kako to izgleda.
Svi su komičari bili izvrsni,
ali razina samopouzdanja bila je čudna.
Svi su došli na pozornicu s riječima: „Što ima, kuje?”
I zatim rade neko čudno rasno profiliranje.
Kažu: „Što ima, kuje? Gdje su moji Peruanci?”
Ja sam Englez, dobro?
Izvodim stand-up kao seks.
Moj instinkt kaže da izađem i kažem:
„Ispričavam se.”
„Puno hvala što mi dopuštate ovo.”
„Obećavam da neće dugo trajati.”
„Spustit ću glavu i riješit ćemo to.”
„Ne moramo se gledati. Meni je neugodno kao i vama.”
„Ne morate mi platiti. Zahvalan sam na dopuštenju.”
„Ja ću platiti vama.” To je previše, pretjerao sam.
Ali nastupao sam po cijeloj državi i vidio sam sve lokacije.
Vidio sam tipa kako masturbira ispred ljekarne
na sunčano poslijepodne u utorak.
Ali vidio sam i loše stvari.
Bio sam posvuda. Vidio sam sve.
Bio sam u Bijeloj kući, kao i svi drugi.
Prije nekoliko godina, možda ne znate,
ali ekipa iz serije Ted Lasso pozvana je u Bijelu kuću.
Da.
To je bilo
neko drugo vrijeme i druga ekipa u Bijeloj kući.
Sjećate se one ekipe iz Bijele kuće.
Zatim je stara ekipa dobila novu sezonu.
Bili su to oni u sredini. Poziv je bila velika stvar.
Ali nisam znao da zbog poreznih obveznika, vrlo dobro...
Ne daju pravu hranu i piće gostima
jer je to trošenje novca poreznih obveznika, što je vrlo časno.
Da su nam bar to unaprijed rekli
jer nisam ništa jeo ni pio
misleći da ćemo živjeti poput kraljeva.
A to je upravo suprotno od razloga
zašto ta zgrada postoji.
Bili smo ondje devet sati.
Osmi sam sat sjedio s predsjednikom,
pitajući ga: „Jeste li sigurni? Samo naprstak vode.”
„Molim vas.”
„Dajte da naručim dostavu.”
S kojom se još pričom možete poistovjetiti?
Znate... Zar ne?
Znate kad nastupate u Ulici Sezam?
Svi smo to radili.
Snimio sam epizodu Ulice Sezam i ovo kažem bez ironije.
Ovo nije šala. Mislim to svim srcem.
To mi je bio najbolji dan u životu.
I to je u redu, ali morao sam nastaviti živjeti.
Da budem iskren,
ponekad se zapitam:
„Koji je više smisao?”
Kad sam snimio Ulicu Sezam, rekli su mi:
„Nema bolje od toga.”
Zatim sam išao u Bijelu kuću. Nema bolje od toga.
Da, upoznao sam predsjednika, ali on nije Velika ptica.
I brinem se, ako ću ikad imati dijete
koje će me jednog dana pitati:
„Je li dan mog rođenja bio najbolji dan u tvom životu?”
Reći ću: „Ne...
očito nije.”
„Jesi li upoznao jebenog Elma?”
„Ja jesam.”
„Arogantno đubre.”
„A da je Joe Biden imao ljuti čips,
ti bi bio treći.”
Zanimljivo je u vezi s Ulicom Sezam... Sjajna rečenica.
Zanimljivo je što...
Zamislio sam koji bi mi bio najdraži lik.
Ali nakon, taj mi lik nije bio omiljen.
Omiljeni lik bio mi je Keksomlat.
Nisam to očekivao.
Keksomlat me iznenadio. Rekoh: „Jebote, baš si duhovit.”
Putem kući, pitao sam se zašto tako jako volim Keksomlata.
Razmislio sam i zaključio
da je to zato što je Keksomlat ovisnik.
Ali upoznajemo ga u trenutku kad je još uvijek zabavan.
Za koji se mjesec više nećete htjeti družiti s Keksomlatom.
Uskoro će postati noćna mora.
Ali sad je na vrhuncu, ako me shvaćate.
Mislim da bi trebali snimiti epizodu intervencije
za Ulicu Sezam gdje se Velika ptica vrati u svoje gnijezdo
i vidi da joj je netko ukrao svu lovu.
Vidi se trag od mrvica keksa.
Keksomlat uđe u kuhinju i upali svjetlo,
a svi su poredani i Elmo kaže: „Elmo misli da imaš problem.”
Trebao sam odmah ovo reći.
Volim vašu zemlju.
Morate to reći. Volim vašu zemlju.
Da. Dobro.
Volim vašu zemlju. Ništa za dodati.
Ništa za dodati. Sve djeluje dobro.
Ništa za dodati.
Jedna stvar. Samo jedna. Ali vrlo mala.
Sve je drugo savršeno.
Jedina sitnica, a siguran sam da je stvar u kulturi.
Ne shvaćam vaše zahode.
Možda sam staromodan,
ali ne želim vas gledati dok serete.
Ne shvaćam zašto vrata kabine pokrivaju torzo i ništa drugo.
Vidi se pimpek i jaja i govno i lice,
ali ne i prsa, to bi bilo odvratno.
Imate pravo.
Ako to nije dovoljno, bez panike, jer ima
i ogroman okomit otvor pa možete vidjeti sve.
U koji god zahod uđem, gledam u oči tipa koji se napinje.
„Zdravo. Jesi li dobro, stari? Izgleda da trebaš više vlakana. Jesi li dobro?”
Vrlo rijetko vam se posreći pa naiđete na zahod
koji je prostorija sa zidovima i vratima.
Ali ti zahodi imaju bravu koja je samo dugme
koje pritisnete i ne znate da to sad znači da je zaključano.
I zahod je uvijek jako daleko.
Uvijek se pitate: „Je li sigurno?”
Možete provjeriti je li zaključano samo ako otključate.
Ili je trajno zaključano ili trajno otključano.
To je kao Schrödingerovo sranje.
U Engleskoj, kad moramo obaviti veliku nuždu, uđemo u bankovni sef
u podmornici pod rijekom Temzom
kako je Winston Churchill planirao.
Dvije sitnice, samo dvije.
Sve je drugo savršeno. Ništa ne bih mijenjao.
Samo sitnica i sigurno je kulturološki.
Valjda nećete pogrešno shvatiti,
ali mislim da Amerikanci telefonske pozive dovršavaju
agresivno i naglo.
U Engleskoj trebate 25 minuta da dovršite poziv.
Ovako dovršavamo poziv: „Puno hvala.”
„Lijepo smo se čuli, pozdravite sve.”
„Sjajno, čujemo se sutra.”
„Puse svima. Super i sve to.”
„Da, da, dobro. Ne, laku noć i vama, da.”
„Dobro, puse svima. Puno hvala.”
„Lijep razgovor, puno hvala.”
„Hvala, pusa. Dobro, hvala.”
„Hvala, dobro, doviđenja.”
U Americi čujete informaciju i kažete: „Da.”
Kad god razgovaram telefonom s Amerikancem,
poslije mislim da sam nešto gadno zgriješio.
Odmah šaljem poruku: „Je li sve u redu?”
Oni uvijek odgovore: „Sve u redu”, bez točke i puse.
Rekoh: „Jebote, gore je nego što sam mislio.”
Šaljem poruku: „Prekidamo?”
Odgovor je: „Ja sam ti računovođa, o čemu govoriš?”
Kažem: „Zašto si onda takva pizda?”
Ajme meni.
Ajme meni, da vidimo što se dogodilo.
Vrlo sam neobavezno rekao riječ na P.
U zračnoj su mi luci rekli da će me možda deportirati
ako to učinim.
Jer navodno Amerikanci misle da je to prosta riječ.
Smijemo li biti odrasli i hrabri i razgovarati o ovome?
Koji je kurac vama pizdama?
Pizda mi je najdraži dio ljudskog tijela.
Zašto to ne slavite?
U Engleskoj tu riječ koristimo za sve.
Da, može zvučati gadno, kao: „Tko je ova pizda?”
Ali ako vidim najboljeg prijatelja, kažem: „Pizdo!”
Jer ga volim. Shvaćate?
Ima toliko nijansi. Možete je koristiti u mnogim okolnostima.
To je poput pahuljice za Eskime.
Zamislite da ste izašli s curama
i vratite se kući,
a muž je napokon ispraznio perilicu posuđa.
Ostavio vam je poruku: „Nema na čemu.”
Pomislite: „Pizdo mala.”
Ili kad napokon upoznate ženina prijatelja, Svena,
s kojim igra tenis,
ali vas je uvjeravala da je gej. Kad ga napokon upoznate,
pomislite: „Ova pizda?”
Valjda je sad jasno zašto sam zapravo na ovoj turneji.
Pokušavam dovesti pizdu u Ameriku.
Da, tako da...
To je važan posao.
Htio sam ovaj šou nazvati Misija za pizdu.
Ali svi koje poznajem savjetovali su da to ne činim.
To je kao ona fraza:
„Na što ovo liči.” Ne znam imate li to ovdje.
Moj tata...
Neće mu smetati da ovo ispričam. Snimamo. Bit će ponosan.
Moj tata je strašno perverzan i...
ako ga ikad upoznate i provedete večer s njim,
samo će vam pokazivati zgodne ženske
i govoriti: „Jebote.”
„Jebote.”
„Pogledaj ovu.”
Devet mjeseci kasnije, ja sam rođen.
Tri sitnice, samo tri.
Sve je drugo savršeno.
Samo sitnica i sigurno je kulturološki.
Koliko god ovdje bilo divno, a uistinu je divno,
da budemo iskreni, ponekad je malo napeto.
Ono, ne osjećam se uvijek sigurno.
I...
Doživio sam to u New Yorku. Sigurno se možete poistovjetiti.
Prije par dana.
Izašao sam s prijateljem. Bilo je kasno.
Pozdravili smo se i podzemnom sam se vraćao u hotel.
Bila je velika gužva u podzemnoj.
Vlak u kojem sam bio zaustavio se na postaji
i svi su izašli osim mene i još jedne osobe.
Dok su se vrata zatvarala,
osjetio sam potrebu okrenuti se prema toj osobi i reći:
„Sad ću te jebeno ubiti.”
Nisam to učinio, ali osjetio sam to i to moćno.
Pomislio sam: „Možda sam predugo ovdje.”
Za sljedeću priču nemam neki prijelaz,
pa ću samo malo pauzirati.
Mama mi je jako zgodna.
Imam zgodnu mamu.
Imam zgodnu, seksi, predivnu mamu s oblinama.
„Reci zašto si na psihoterapiji, Brette.” Imam...
Imam zgodnu, seksi, predivnu mamu s oblinama.
Nemojte da vas to prestraši.
To nisu moje riječi.
To su riječi svake osobe koja je upoznala moju mamu.
Problem je to što se nakon toga obrate meni
i kažu: „Bože, upravo sam ti upoznao mamu. Jako je zgodna.”
I do dana današnjeg,
ne znam što bih trebao reći na to.
Da kažem: „Da, jebote!”
„Jebeno jest.”
„Vidio sam je golu, stari.”
„Ona je možda u mirovini, ali te sise nisu.”
Daj pet.
„Bio sam u njoj, shvaćaš me?”
O, ne.
Šteta. Ispričavam se. Večer je bila tako elegantna.
Baš šteta.
To mi se toliko često događa,
da, kad mi ljudi čija mama nije zgodna to kažu,
bih li trebao reći: „A tvoja majka ima sjajnu osobnost.”
Dobra ste publika, New Jersey. I čini mi se...
Malo mi odvraća pažnju dijete
u prvom redu. Jesi li ti dijete?
Ti si ljudsko dijete?
Da.
- Koliko ovo dijete ima godina? - Dvanaest.
Dvanaest? Dobro. Puno ćeš toga naučiti.
Drago mi je što te vidim.
Kad ćeš jednog dana razgovarati s psihoterapeutom o ovome
znaj da sam imao dobre namjere.
Hvala na dolasku.
Ali djelujete inteligentno
i da se znate nositi s ozbiljnim temama.
Zato ste i došli na komičarski nastup.
Možemo razgovarati o ozbiljnim temama.
Slušajte, puno se toga događa posljednjih godina, zar ne?
Imali smo pandemiju, ratove,
a što je najgore, imali smo muškarce.
Muškarci su loši!
Muškarci su, ono: „Ajme meni.”
Mislim da znam sve o Time's Up
i Me Too i Ne valjda i ti.
Ovo je istina. Podijelit ću je s vama.
Djelujete inteligentno. Reći ću vam jebenu istinu.
Uvijek sam znao da su muškarci loši.
Jesam, jer imamo tajne sastanke utorkom pa se hvalimo time.
U ljekarni. Ali...
Nisam znao da su ovako loši i da ih je toliko.
Što više čitam i čujem, to mi je više neugodno
kad se predstavljam ljudima. Poželim reći:
„Pa, očito sam muškarac, ali nisam... Nisam muškarac.”
Sad znam kako je to biti Nijemac.
Posljednjih 75 do 80 godina. Jer kad nekog upoznate, kažete:
„Pa, očito sam Nijemac, ali nisam... Nisam nacist.”
I svi pitaju: „Jeste li sigurni?”
Jer imate plavu kosu, plave oči
i nevjerojatno ste učinkoviti.
Vi kažete: „Ne, ja dajem pet normalno.”
Tako se zna. Po tome kako dajete pet.
Pitajte Elona.
Ali postaje sve gore.
Svaki dan pročitam nešto i mislim da sam u pogrešnoj ekipi.
Neugodno mi je. U Japanu se neki muškarci žene jastucima
jer se ne mogu nositi sa ženama. Koji se kurac događa?
I svjestan sam da je to što govorim o tome
na pozornici problematično.
Jer, ako niste znali, ja sam muškarac.
Neki od vas možda misle: „Što to smjera?”
„Koji je plan ovog bolesnika?”
Kao da Darth Vader dođe i kaže: „Stormtrooperi su loši.”
„Vratimo se u Zvijezdu smrti. Sa mnom ste sigurni.”
Ta imitacija nije mi ništa bolja.
Radim na tome već šest mjeseci.
Rekao bih da je sve gora.
Ali ovo s muškarcima me stresira. Doista me stresira.
Što više govorim o tome,
što više čujem i čitam, mislim si:
„Nema drugog rješenja.”
„Mislim da ćete morati ubiti sve muškarce.”
To ne mora biti gadno ni ružno.
Samo bacite gomilu pornića, seks robota i jastuka
u ocean i muškarci će se bacati jedan za drugim.
Kažem ovo javno jer se nadam
da ćete me zadržati kao maskotu kad to i učinite.
Bit ću jako dobar. Kuhat ću i čistiti
i nećete me čuti.
Ako se u jednom trenutku u vašem novom društvu samo žena
odlučite razmnožiti, očito je da neću dobiti seks.
Ne želim ga, ne tražim.
Ali ako se odlučite razmnožiti, samo kimnite glavom
i ostavit ću vam lončić sperme na sigurnom mjestu.
Kao Englez u vašoj zemlji otkrio sam nešto zanimljivo.
Mogu reći: „Lončić sperme” i vama je to simpatično.
„Lončić sperme” na mom naglasku zvuči kao dječja slikovnica.
„Lončić sperme koji je mogao.”
To ne funkcionira s američkim naglaskom.
„Ostavit ću joj lončić sperme.” Pomislite: „O, Bože.”
„Molim vas, nemojte. Zadržite tu spermu za sebe, mladiću.”
Nisam gledao Downton Abbey, ali znam da je to ovdje popularno.
Valjda u svakoj epizodi kažu: „Vaše gospodstvo, lončić sperme.”
„Što ćemo za Dan zahvalnosti?” „Lončić sperme.”
„Skorašnje će krštenje...” Nebitno.
Toksična muževnost je stvarna. To doista postoji.
To dolazi od muškaraca iz moje generacije i starijih.
Zato što smo odgojeni da ne budemo otvoreni i ranjivi.
Da je to loše i slabo.
Možemo se boriti protiv toga.
Moramo naučiti kako više dijeliti.
Ali... Jeste li ikad podijelili nešto s prijateljem
pa je on s vama i pomislili ste:
„Bože, da bar ništa nisam rekao.”
Jer imam bivšeg prijatelja.
Bivši je zbog našeg malog dijeljenja.
Poznajem ga cijeli život.
Išli smo u školu i odrasli zajedno.
Poput obitelji je. Branio bih ga do smrti.
Sad vjerojatno ne bismo bili prijatelji,
ali odrasli smo zajedno.
Branio bih ga do smrti.
Za takve kažete da imaju zlatno srce,
a to je fraza koju nikad ne koristite za ljude koji imaju zlatno srce.
Zlatno srce je fraza poput: „Smijem li biti iskren?”
nikad ne završi lijepo.
To nikad ne završi s „Volim te”.
„Smijem li biti iskren?” završi s:
„Jedeš tako iritantno da se poželim ubiti.”
No, školski prijatelj, poznajem ga cijeli život, zlatno srce.
Prije nekoliko godina doživio sam otkrivenje.
Pomislih: „Ne znamo ništa jedan od drugome.”
„Ne znamo ništa... Odrasli smo zajedno.”
„Ne razgovaramo ni o čemu.” Rekoh: „Da pokušamo nešto?”
Rekoh: „Idemo van na piće
pa ćemo razgovarati i vidjeti kako nam je i to.”
Pitao me: „Imaš živčani slom?”
Rekoh: „Vidjet ćemo.”
Izašli smo, popili nekoliko pića i ja sam krenuo prvi.
Rekao sam naglas nešto što nisam nikad.
Govorio sam o svojoj tadašnjoj djevojci i rekao sam:
„Mislim da je volim. Osjećam to,
ali kad izađem, privlače me druge.”
„Ne znam je li to prirodno
ili to znači da je ne volim.”
Rekao je: „Da.”
Rekao je: „Da, znam na što misliš.”
Rekao je: „Ponekad,
kad mi je dosta moje žene, tijekom pauze za ručak odem u grad,
u neku uličicu i tamo mi kurva popuši.”
Rekoh: „Da...”
„Slično je.”
„Slična priča. Shvaćam kako te moja priča podsjetila na tvoju, da.”
„Slično je.” Pomislio sam da ne znam što bih rekao na to.
Totalno me zbunio.
Ne bih ga trebao posramiti.
Taj ga sram i šalje u uličice.
Ali istodobno sam čuo
da bismo se, kao muškarci, morali izazivati.
Rekao sam mu: „Slušaj, kompa...
ne kaže se 'kurva'.”
Slušajte.
Brine me...
da je moj strah od neugodnosti...
puno veći...
od mog nagona da spasim nekome život.
U ulici u kojoj živim ima neki pas.
Sviđa mi se taj pas i dobar je.
On ne živi na ulici. Nekome pripada.
Ima cimericu. Živi s nekom ženom.
Ali ponekad je pas na ulici. I jako mi se sviđa taj pas.
To je dobar pas. Kad god ga vidim,
zaustavim se i... Kako vi kažete?
- Pomaziti. - Kažete pomaziti, zar ne?
Imam pitanje za vas.
Ponestalo vam je glagola?
On je maza.
Ne psate svog psa, shvaćate me?
To zvuči jezivo.
Kao: „Idete do farme svinjati svinje?”
„Ne, hvala, Amerikanci.”
Odvratno.
Sviđa mi se taj pas. Kad god ga vidim,
stanem i podragam ga. To zvuči još gore.
To je gore. Ne, slušajte.
Stanem i diram ga.
Počešem ga. Stavim ruke na tog psa.
Nemojte, ono... Ne gledajte me tako.
Ne želim da na kraju mislite:
„Ne zna imitirati i mislim da je poševio psa.”
Nema ničega između mene...
Između mene i psa je sve platonski, u redu?
Što se mene tiče. Ne znam za psa.
Ne stavljam mu riječi u...
Ne stavljam mu ništa u usta, dobro?
Mogu li čovjek i pas biti prijatelji bez seksa?
Vjerujem da mogu.
Dobro? Kad god vidim tog psa, zastanem i mašem, u redu?
Mašem mu izdaleka.
Jednog sam dana vidio psa s tom ženom
i zastao sam da porazgovaram s njom.
Rekla je: „Moram nešto obaviti.”
„Hoćete li odvesti psa u šetnju?”
Rekoh: „Volio bih to.”
To je bilo prvi put da sam bio sam sa psom,
i to mi je dopušteno. Imam potvrdu.
Držim psa na povodcu.
Šećemo prema parku.
Otišao sam usred parka.
Skinuo sam mu povodac
i pas je odmah otrčao
prema glavnoj cesti.
Bilo je puno ljudi oko nas
i pomislio sam: „Ne želim raditi scenu.”
Jedan od najvećih strahova mi je da postanem GIF koji će dijeliti okolo, ono:
„Jebote!” Shvaćate me?
Pomislio sam... Pomislio sam: „Pustit ću ga da pogine.”
Pomislio sam kako ću joj reći: „Auto je naletio niotkuda.”
Ali nije. Cesta je bila ravna.
Vidio sam 400 metara daleko.
„Nisam ga čuo.”
Nije bio električan. Bio je to stroj koji guta benzin.
I pomislio sam kako ne smijem imati djecu.
Jer da imam nekog malog seronju...
Da imam nekog pravog malog seronju i da sam vani s njim
i da negdje radi kaos
i netko pita: „Čije je ovo dijete?” Rekao bih:
„Ne znam, užasan je.”
Znali biste da je moje. Bilo bi jako dlakavo.
To je mali vukodlak koji trči okolo kao Eddie Munster.
„Sigurno ga ne poznajete?” „Nikad ga nisam vidio.”
„Zašto vas zove tatica?” „Miči se, Brette Jr.”
Slušajte, New Jersey...
Čuo sam zvukove i znam da moram ovo reći,
inače nećete moći uživati u ostatku nastupa.
Pas je preživio.
Dobro.
U redu. Da.
Mislite da ste face, a ne možete podnijeti priču
u kojoj pas možda ugine. Pas je dobro, u redu?
Pas je otrčao onamo
pa ovamo i lijepo smo se prošetali.
Odveo sam psa kući i vodili smo ljubav.
Sretan završetak za obojicu.
Zašto mislite da mi je dijete dlakavo?
„Nepotrebno, Adame.”
Žao mi je. Imali smo elegantnu večer.
Što? Moj biceps?
Da, ne, ja...
Da, vježbao sam.
Moram jer ovo moram dugo držati.
Da. Možemo razgovarati o tome ako želite.
Dobro, da, idem u teretanu.
Idem u teretanu. Ispričavam se zbog nje. Razgovarat ćemo o tome. U redu.
Idem u teretanu. Idem redovito.
Idem u teretanu iz duhovnih razloga, zapravo.
Idem jer bih htio izgledati dobro gol.
Ali iskreno, teretana u koju idem baš mi se i ne sviđa.
Grozna mi je. Idem onamo samo zato što mi je najbliža.
Ali to je ona prava testosteronasta teretana,
ako to nije vrsta pizze.
To je prava testosteronasta teretana s umakom od sira.
Shvaćate me? Puna je muškaraca
koji samo stoje, loše su raspoloženi i bulje jedni u druge.
Samo želim koristiti spravu s utezima,
a netko je zauzme na nekoliko sati.
Na kraju pitam: „Smijem li uskočiti?”
Kažu: „Odjebi.”
Kažem: „Kul, kul.”
Samo ću i dalje raditi čučnjeve.
Ali nešto se dogodilo neki dan u teretani. Ovo je istina
i to vam pokazuje moć glazbe.
Ne znam je li bilo slučajno, je li netko to učinio namjerno
ili je playlista bila na nasumičnom.
Ali ova je pjesma svirala u teretani.
Svi su izgledali prijeteće i buljili jedni u druge,
dizali utege i izgledali neraspoloženo.
Nakon nje išla je ova pjesma.
I sve se promijenilo.
Ne znam jeste li ikad vidjeli muškarca da diže utege sa sjetom.
To treba vidjeti. Tip je radio sklekove i počeo plakati.
Tip na traci prestao je sprintati uzbrdo
i počeo se samospoznavati.
A tip kod sprave s utezima
prišao mi je i rekao: „Oprosti što sam bio tako agresivan, buraz.”
„Mama mi nije poklanjala pažnju kad sam bio mali.”
Rekoh: „Shvaćam to.”
Pitao me: „Želiš li dizati utege?” Rekoh: „Dižimo ih zajedno.”
Znam.
Istinita priča, riječ po riječ.
Pravi utezi bili su prijatelji koje smo s vremenom stekli.
Na kraju sam se sprijateljio s jednim od njih.
Ima nešto kod muškaraca koji vježbaju u teretani.
Nešto sam propustio kad ljudi previše vježbaju.
Ide ovako, velik, veći, piramida.
Shvaćate me? Velik, veći, ljudski Toblerone.
Sprijateljio sam se s jednim takvim Tobleronkom.
Malo smo razgovarali nakon treninga,
a zatim ga nisam vidio nekoliko mjeseci.
Kad se vratio, pitao sam ga gdje je bio.
Ispalo je da je otišao trenirati u Kinu
da postane šaolinski ratnik ili nešto.
Pitao sam ga kako je bilo.
Rekao je: „Jebeno nevjerojatno.”
„Budili su nas u 3 ujutro i mlatili nas vrećama.”
Rekoh: „Zvuči nevjerojatno.”
Rekao je: „Sad mogu visoko udariti nogom.” Rekoh: „Kul.”
Rekoh: „Koliko visoko možeš udariti?”
Rekao je: „Mogu te opaliti u jebenu glavu.”
Rekoh: „Zanimljiva mjerna jedinica.”
Ali rekao mi je nešto u što sam totalno povjerovao.
Rekao mi je kako je odradio taj trening,
ako se ikad nađe u kafiću ili negdje,
i netko započne tučnjavu,
zakonski mora triput reći
da je on smrtonosno oružje
prije nego što se potuče.
Ništa brže ne bi dovelo do tučnjave...
nego da netko kaže: „Ja sam smrtonosno oružje.”
„Što?” „Jesi li me čuo?” „Svi smo te čuli.”
„Slušajte opet. Ja sam smrtonosno oružje.”
„Da izađemo?”
„Ček, ček, ček. Ja sam smrtonosno oružje.”
Što si ti, Bubimir seronja?
Ali povjerovao sam mu. To mi je imalo smisla.
Nedavno mi je sinulo da, ako je to istina,
to znači da, ako on jednog dana nekog ubije, na sudu će mu reći:
„Ispričavam se, mogu li provjeriti?”
„Jeste li triput rekli da ste smrtonosno oružje?”
„Jesam.” „Slučaj se odbacuje. Nije kriv.”
„Spavala je kad sam to rekao, ali rekao sam.”
Ona ne postoji.
Pas je preživio.
Kad ćete mi vjerovati?
Svi problemi ovog svijeta,
a imamo ih mnogo, ako mogu biti malo iskren.
Imamo jedan glavni problem iz kojeg proizlaze svi drugi.
A taj problem je nejednakost u raspodjeli bogatstva.
Razlika između bogatih i siromašnih je suluda.
Kao da je sve gore.
Svi naši problemi proizlaze iz toga.
Jedini način
na koji to možemo srediti jest da oporezujemo bogate.
To je nešto što strastveno zagovaram.
Sudjelovao sam na mnogim marševima u vezi s tim.
I... i... i...
i prije nekoliko godina...
dobio sam posao.
To je bilo prvi put da sam dobio dobru plaću.
Našao sam se na jednom takvom maršu i pomislio:
„Oporezivati bogate, oporezivati bogate...”
„Možda se trebamo pozabaviti sa svakim ponaosob.”
„Ono, poslušajmo ih.”
„Neki od njih vjerojatno imaju dobra srca. Zlatna srca.”
Reći ću vam istinu. Radio sam na seriji Ted Lasso.
Hvala.
Puno hvala. Bit ću zauvijek zahvalan na tome.
To mi je promijenilo život.
Prije toga sam godinama radio.
Ispalo je da čini razliku kad ljudi to gledaju.
Prije Teda Lassoa,
snimao sam svašta i odgađao sve.
Ono: „Vidimo se kasnije, dvadesete, totalno gubljenje vremena.”
Ted Lasso mi je promijenio život.
Imao sam veliku čast i ljudi me često pitaju:
„Što slijedi? Što imaš u planu?”
Kako ste bili divni prema meni,
podijelit ću s vama ekskluzivnu vijest.
Ali nikome ne smijete reći,
jer specijal neće izaći neko vrijeme.
Bio sam u L. A.-u s idejom za seriju.
Uzbuđen sam. Ali još je nisam prodao. Blizu sam.
Reći ću vam.
Sljedeća serija koju želim snimiti
zove se „Ecstasy borba”.
Radi se o tome da uzmete dva vješta MMA borca
i dajte im ecstasy 30 minuta prije borbe.
Pola sata kasnije ih stavite u kavez i kažete: „Kreni!”
Krenu jedan prema drugome ovako.
„Tako si velik.”
„Koža ti je tako zategnuta.”
Sudac kaže: „Hajde.” I gurne ih jednog prema drugome.
Ali oni počnu masirati vrat jedan drugome
i pritiskati si glave.
Sudac kaže: „Stop.” Oni mu kažu: „Pusti nas na miru.”
I tako se samo maze.
Ne žele se pustiti i maze se
i maze i maze.
Na kraju završe na podu i maze se.
I tako leže zagrljeni i pogledaju gore,
a jedan od njih kaže: „To je kavez.”
Drugi kaže:
„Kad bolje razmisliš, je li sve to kavez?”
Hvala.
Puno hvala. Prodavanje ideja ide dobro.
Mark Cuban je pristao. Vidjet ćemo.
Samo upozorenje. Ovo što ću sad reći
najkontroverznija je stvar koju ću reći večeras.
Pripremite se. Proći ćemo ovo
i nakon toga će biti lako.
Ali slušajte, reći ću ovo
jer mislim da je važno govoriti istinu.
Ne želim više glumiti da sam nešto što nisam.
Samo ću to reći i onda je rečeno.
Volim mjuzikle. Dobro?
Volim mjuzikle.
Neću više glumiti. Stvarno volim mjuzikle.
Volim mjuzikle, ali mrzim predstave.
Dosadne su i svi to znate.
Kad jednom uživate u mjuziklu, teško se vratiti na predstavu.
Kad iskusite veličanstvenost pjesme „Defying Gravity”,
teško je dobiti nešto iz „Biti ili ne biti”.
Govorite. Predstave su dosadne.
Svi koji tvrde drukčije lažu i vama i sebi.
Čehov neka odjebe.
A Shakespeare... Zašto još govorimo o toj pizdi?
Išao sam gledati Romea i Juliju.
To je plagijat Priče sa zapadne strane.
Misliš da neću primijetiti jer si izbacio pucketanje prstima, Williame.
Daj.
Ako je Shakespeare tako genijalan pisac
porazgovarajmo o zapletu Romea i Julije.
Prva dva čina, u redu. Nesuđeni ljubavnici, u redu.
Zatim Julija kaže da se želi udati za Romea, a njezin tata kaže ne.
Zatvori je u spavaću sobu sa svećenikom i njegovateljicom.
Ona pita: „Što ću?” Svećenik kaže: „Imam ideju.”
Nikad nije dobar znak kad svećenik kaže djetetu da ima ideju.
Kaže: „Imam nekakav otrov, nisam ga probao,
ali siguran sam da ćeš biti mrtva 48 sati ako ga popiješ.
Održat će sprovod i oplakivati te,
ostavit će te u grobnici i za dva dana
doći će Romeo, probudit ćeš se i možete pobjeći.
Da je Shakespeare tako dobar pisac, Julija bi na to rekla:
„Hm, ima li netko neku drugu ideju?”
„To zvuči jebeno suludo.”
„Ne, Julija, uvijek je ono najočitije.”
„Uvijek... Mora biti otrov od 48 sati.”
„Možemo li se iskrasti straga?”
„Ne, žao mi je, mora biti otrov od 48 sati.”
„Organizirat će sprovod?”
„Da.” „Kremirat će me?” „Previše razmišljaš, Julija.”
Išao sam gledati Hamleta ili Macbetha, ne znam kojeg.
Ne znam kojeg.
Oba su glupost.
Ljudi su imali niske kriterije za zabavu.
Usred Hamleta ili Macbetha, nebitno kojeg.
Usred Hamleta ili Macbetha, jedan od likova kaže ovo.
„Jest. Ili zec lava.”
I ljudi su se smijali. Ja sam popizdio.
Promatrao sam gledatelje i mislio: „Vi to mene zajebavate?”
„Ovo vas nasmijava?”
Rekoh: „Idite na komičarski nastup.”
„Poslušajte kad netko pita gdje su Peruanci.”
„Mozak će vam eksplodirati.”
Jednog ću dana i ja nastupiti u predstavi
i iskoristit će ovaj isječak protiv mene.
Bit ću iskren. Nisam rekao da predstave nisu zabavne.
Zabavno je nastupiti, ali dosadno ih je gledati.
Dođite na moju predstavu.
Mrzim predstave, ali obožavam mjuzikle.
Mjuzikl je poput predstave u kojoj se nešto dogodi.
Ali koliko god volim mjuzikle, a volim ih,
nikad ne bih mogao nastupiti u mjuziklu.
Ne zato što ne znam pjevati ni plesati. Ne znam.
Više zato što... A volim mjuzikle.
Nikad ne bih mogao napraviti grimasu
koju svaki glumac mora napraviti na početku svakog mjuzikla,
a da ne želi sam sebe ozlijediti.
Ali kako ovo snimamo, pokušat ću za vas.
Pokušat ću napraviti tu grimasu. Svi ste gledali mjuzikl, zar ne?
Neki su blesavi, neki su naporni, neki duboki, a neki neozbiljni.
Svaki mjuzikl počne tako da glumac dođe na pozornicu s ovom grimasom.
New York, uspio sam.
Povratio bih sam sebi u usta.
Sad smo na dijelu u kojem govorimo o vezama.
Ima li ovdje bračnih parova?
Toliko ih je.
Vi ste u braku? Koliko dugo?
Skoro 30 godina.
Skoro 30 godina, jebote. Respekt.
Zvuči kao rekord. Ima li tko bolji?
Četrdeset sedam.
Četrdeset sedam, jebote.
Ovo je čudno cjenkanje. Nitko ništa neće dobiti.
Ali dobit ćete naše poštovanje, Četrdeset sedam, 30.
Slušajte, neću ismijavati ljude u braku.
Imam samo poštovanje prema njima.
Nisam bio u braku.
Nikad se nisam zakleo pred Bogom ili zakonom, ali vi jeste,
i... sigurno ste to i mislili...
tada.
Nisam bio u braku.
Zapravo, nikad ne želim biti u braku.
Nedavno sam otkrio zašto.
Zbog komedije.
Komedija mi je upropastila brak
jer sam odrastao opsjednut stand-upovima i humorističnim serijama,
što znači da sam cijeli život gledao jedan stereotip braka.
Mislio sam da je brak
kad muškarac živi u kući sa ženom
koja se više nikad ne želi seksati s njim.
Shvaćate? U svakoj humorističnoj seriji kažu:
„Deborah, zašto se ne jebemo?” Shvaćate me?
„Četvrtkom na NBC-u.”
„Frigidna Frida se vratila”, shvaćate me?
Mislio sam: „Volim seks. To zvuči grozno. Zašto bi itko to činio?”
Ali nedavno sam razgovarao s mnogim hetero parovima
u dugogodišnjim vezama i raspitivao sam se
o njihovim seksualnim životima jer sam perverznjak.
I ne shvaćam osnove ćaskanja.
Otkrio sam da je u velikoj većini
taj stereotip obrnut.
Većina muškaraca je rekla: „Dovoljno se seksamo.”
Većina žena misli da se ne seksa dovoljno.
A razlog zašto ste tako utihnuli...
je taj što je to istina.
Jebote, to je bilo napeto.
Ako je tako, a sigurno jest,
zašto je to tako? Srećom, imam teoriju,
inače ovo ne bi vodilo nikamo.
To je zato što je seks čudan, zar ne? Seks je čudan, posebno kako ga ja izvodim.
Ono...
Ljudi, pas je preživio. Slušajte.
Seks je čudan. Posebno početak seksa.
Početak seksa je tako stresan.
Imam isto mišljenje o seksu kao i o ecstasyju.
U početku sam uvijek nervozan.
„Valjda će sve biti dobro.”
Tijekom seksa, mislim: „Zašto uvijek ovo ne radim?”
A to su dva vrlo različita stanja postojanja.
Jedno je kao da ste čovjek, a drugo kao da ste životinja.
Morate napraviti veliki prijelaz iz jednog stanja u drugo.
I svi to moraju učiniti.
Čak i netko tko drži govor na TED Talku.
Netko tko drži govor.
Kaže: „Da, svemir”, ili što već.
Ta ista osoba nekoliko sati kasnije
može raditi ovo.
Ja to ne radim tako.
Samo pokušavam nešto dokazati. To nije...
To nije tako... To je pretjerivanje.
Svi to moraju. Pametni ljudi. Albert Einstein jedan je dan rekao:
„E je MC na kvadrat”, a zatim je...
Velik je prijelaz iz jednog stanja u drugo.
Zato mislim da je najveće poniženje kad vas netko seksualno odbije.
Kao kad ste na spoju i krivo shvatite
pa pomislite: „Postat ću životinja.”
Nabacite šape i majmunsku masku i pokušate prijeći
pa vas pita: „Što radiš?”
Kažete: „Apsolutno ništa. Baš ništa.”
„Ništa. Uživao sam u razgovoru. Molim još.”
„Kao da gledam predstavu. Uživao sam.”
I zato mislim...
U početku veze, muškarcu je lako
inicirati seks jer vas ne poznaje.
Možete si reći: „Ja sam velika, snažna životinja.”
„Ja sam veliki, snažni majmunski muškarac.”
I možete napraviti taj prijelaz i inicirati seks.
Ali kad ste s nekim, recimo...
tri tjedna...
svaki put kad želite napraviti taj prijelaz, dio vas kaže:
„Ja sam velika, snažna, majmunska životinja.”
„Ja sam velika, snažna životinja, ali vidjela me kako plačem
tijekom finala serije Dobar, bolji, najbolji... britanski slastičar.”
„Te jebene lijepe pogače.”
Nikad nisam bio u braku. Ali mislim da sam...
probao većinu veza.
Kratkoročne, srednje duljine, dugoročne, na zakup.
Najdalje sam otišao prošle godine. Živio sam s nekime
i to je bilo nešto sasvim drukčije
jer sam prije toga smatrao da imati djevojku znači
da se nađete tri do četiri puta tjedno
i kad se nađete,
pokažete joj četiri posto sebe
što je prihvatljivo za javnu potrošnju.
Kad osjetite da je 96 posto prokuhalo,
kažete: „Divno sam se proveo, nađimo se opet.”
Požurite kući, zatvorite vrata i regenerirate se.
Bila je u mojoj kući. Drugi dan. 96 posto je bilo posvuda.
Mislila je da sam jebeni čudak jer sve pripremam u woku.
Ali, ono, ako je dobro za prženje,
dobro je i za zobenu kašu.
Imam način odijevanja koji ju je izluđivao.
Podijelit ću ga s vama i promijenit će vam život.
Ovako se ja odijevam. Na kraju dana,
skinem odjeću i stavim je u perilicu.
Kad je perilica puna, uključim je.
Zatim sve preselim u sušilicu i uključim je.
I kad je to gotovo, odjenem se s odjećom iz sušilice.
I ciklus se nastavlja.
Ne tratim svoj život na posrednika kojeg nazivamo ladice.
Ne izvadim svu odjeću. „Brzo, moramo sakriti drugu odjeću.”
„Ljudi nam dolaze.”
„Ako vide da imamo još odjeće, ubit će nas.”
„Ne smiju znati
da imamo još odjeće.”
„Brzo, sakrij sve. Nosi to gore.”
„Moraš je sakriti i složiti. Stavi ih u kutije.”
„Ne smiju vidjeti da imamo još odjeće.”
„Bože, znaš što trebam? Nešto te druge odjeće.”
„Bolje da se vratim gore i otvorim kutije i izvadim to.”
Kolike sam godine uštedio.
Znate li kako sam dobio dva Emmyja? Imao sam jebenog vremena.
Sad sam samac.
To je bila odluka. Njezina odluka.
Ne, bila je zajednička.
Zajedno smo se složili da sam seronja
i da će se ona udati za bivšeg.
Ali... Ne, u redu je. Ona je mrtva.
To vas oduševljava?
Kakvi čudni ljudi.
Šezdeset i devet.
Još 45 minuta ovoga. Šezdeset i devet. Seks pokret.
Šezdeset i devet. Poza.
Nije za mene. Mrzim to.
Nitko me nije pitao.
Svejedno vam kažem. Mrzim šezdeset i devet.
I reći ću vam zašto.
Ne mogu se istovremeno trljati po trbuhu i lupati po glavi.
To je seks. Nije Cirque du Soleil.
Da, važno je dijeliti, ali naizmjenično.
Šezdeset i devet uvijek završi s 11.
Dvoje ljudi leže jedno pored drugoga i smrde i neugodno im je.
Više volim 16.
To je analni seks s trudnicom.
Ne znam hoćemo li ovo izrezati.
Jebote.
Trebali bismo uskoro završiti.
Posljednje što vam želim reći...
Govorio sam o ljubavi i vezama.
Nisam vam rekao da sam jednom istinski,
doista iskusio ljubav na prvi pogled.
Bio sam na nekom tulumu, ženska se okrenula
i pogledali smo se u oči. Pomislio sam: „Jebote, zaljubio sam se.”
To doista postoji, ljubav na prvi pogled.
Ako vaš partner ne kima glavom potvrdno, vožnja kući bit će dugačka.
„Jesi li čuo što je rekao?” „Jesam.”
„Ne zna imitirati i mislim da je poševio psa.”
Stvarno, pogledali smo se u oči.
Neugodna je bila moja misao.
Kad sam je vidio, prvo sam pomislio:
„Ništa nije važno.”
„Možemo živjeti na polju i jesti bobice.”
I tako smo ja i ta ženska prohodali.
Ona je pola Irkinja i pola Kineskinja, što znači da je nevjerojatno lijepa
i nikad je ne smijem imitirati.
„Gdje su moji Kirci?” Inače.
I tako smo prohodali i bili zaljubljeni. Mislim da je to ljubav. Je li?
Je li ljubav kad si cijeli dan šaljete poruke?
Poruka, poruka, poruka, poruka.
Ako u jednom trenutku ne odgovori odmah
na neku vašu poruku, pomislite da vas vara.
„Dobro, nije odgovorila. Sigurno je pimpek u njoj.”
„I to veći pimpek od mog. Napokon je zadovoljna. Dobro.”
„Sad je tu još jedan pa ima pune ruke.”
„Ne može poslati poruku. Dobro.”
„Još jedan pimpek joj je u ustima,
inače bi rekla Siri da mi nešto pošalje.”
„Znao sam. Baš sam glup.”
Nakon 25 minuta je odgovorila:
„Oprosti, dušo, bila sam u teretani. Nedostaješ mi.” Pomislite: „Posesivna je.”
Je li to ljubav?
Postoji ludilo kod takve ljubavi.
Čitam poruke koje smo si slali.
Pitam se jesu li to ljubavne poruke ili prijetnje smrću?
Kakve si ludosti govorite,
kao: „Jedva čekam da te opet vidim i ljubim.”
„Da budem na tebi i da ti ogulim kožu
i odjenem te.”
Izgubite razum. Ležite zajedno u krevetu i mislite:
„Danas ne moramo ići na posao, je li?”
„Ne moramo. Zaljubljeni smo.”
Kao da vaš šef u uredu pita: „Gdje je Brett?”
„Nije mogao doći. Zaljubljen je.” „Moramo mu dati plaćeni dopust.”
Postanete prljavi.
Ležite i kažete: „Ne odlazi iz kreveta.”
„Nemoj se tuširati.”
„Možemo samo ležati i razmjenjivati urinarnu infekciju.”
„Sok od brusnice, anđele moj?”
Možda vas neće šokirati to što je ta veza završila.
Nakon toga sam razgovarao sa sestrom.
Moja sestra je moja suprotnost.
Udana je, ima djecu, sretna je.
Pitao sam je: „Jesam li pogriješio u vezi s time?”
Rekla je: „Brette, ti griješiš u vezi sa svime.”
„A u vezi s ljubavi?”
Rekla je: „Da, naravno da si pogriješio.”
Rekla je: „Ljubav je...”
„Kad nađeš srodnu dušu,
osjetit ćeš da si potpuno u miru.”
Rekoh: „Onda ovo sigurno nije bila ljubav.”
„To je bila noćna mora. Mislim da nisam spavao.”
Razmišljao sam o tome jer mislim
da je vjerojatno u pravu.
Ali ako je moja sestra u pravu,
to znači da sve vaše omiljene ljubavne pjesme
nisu o ljubavi.
To su samo pjesme o ovisnosti.
To su Keksomlat pjesme.
Shvaćate me? Znate one pjesme:
„Naša je ljubav poput ringišpila,
kuća gori, odrežimo si kite.”
Shvaćate me?
Jer da je moja sestra u pravu, sve bi ljubavne pjesme bile ovakve.
Tako mi je udobno Sjediti s tobom na kauču
Gledati televizor sat vremena
Možda još jedan
Ako moraš raditi dokasna
Neću te kritizirati
Jer ti vjerujem i znam da me voliš
Za tebe je moj penis odgovarajuće veličine
Puno hvala, New Jersey! Laku noć!
- Brette, sjajan nastup. - Hvala, Mary.
Hej, je li došla Crvena Vjeverica?
Ne, Crvena Vjeverica nije došla.
- A Veliki Medvjed? - Ne.
A Luda Narančasta Ptica?
- Hot Dogovi? - Ne, Brette.
Dobro. Bar je Buddy G došao.
Brette, već smo razgovarali o tome. Ti tvoji prijatelji ne postoje.
Dobro.
- Vidimo se u zalogajnici. - Da.
Kul.
Sjajan nastup, Brette. Fantastičan si.
Bio si divan.
- Dobro. - Toliko psovki. Sjajno.
Idemo proslaviti u zalogajnicu. Hajde.
- Ne idu ti imitacije. - Nemoj biti nepristojan.
- Gubi se odavde. - Budi pristojan.
Naći ćemo se u zalogajnici.
Hej. Bio si dobar.
Hvala, Buddy G.
- Nisam mislio da ćeš doći. - Zezaš se?
Ne bih to propustio nizašto. Hajde.
Idemo nešto pojesti. Hajde.
Dobro.
Dođi, Buddy.
Prijevod titlova: Davor Levak