Downloaded from YTS.MX
HBO ORIGINALUS KOMEDIJOS ŠOU
Visada žavėjausi amerikietiškais komedijos šou.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Komikai atrodydavo tokie ypatingi.
Rūkydavo cigaretę, net jei paprastai nerūko.
Sustoja prie sausakimšo renginio be jokių rūpesčių.
Ei, suprantu tai.
Gyvenimas lekia, todėl turi eiti lėtai.
Bet dabar mano proga.
Laikas mano pirmam šou.
Laikas sužibėti. „Gražuole, kaip laikosi tavo mama?“
Laikas parodyti visiems, ką, po velnių, galiu.
Na, eime. Laikas. Nagi.
Nežinau, kodėl žadėjau tai padaryti. Nenoriu.
Ten per daug žmonių. Nenoriu daryti šou.
- Tai beprotystė. - Susiimk.
BRETAS GOLDŠTEINAS
ANTRA GERIAUSIA NAKTIS GYVENIME
Kaip jau sakiau, laikas parodyti, ką sugebu.
Ei! Gero šou, Bretai.
- Dėkui, Badi G. - Linksmai praleisk laiką!
Geriausioje pasaulio vietoje, Naujajame Džersyje.
Naujasis Džersi, kaip laikotės?
Gerai, pradėkim nuo mano vardo.
Mano vardas Bretas Goldšteinas. Čia mano tikras vardas.
Ten, iš kur esu kilęs, Londone Anglijoje tai gana egzotiškas vardas.
Niekas nepažįsta Bretų Goldšteinų.
Atvykau į rytinę pakrantę. Žinot, kas pažįsta Bretus Goldšteinus?
Visi.
Visi pažįsta Bretus Goldšteinus ir ne tik tai,
pasirodo Bretas Goldšteinas yra vardas to,
kuris sukišo pirštus į tavo kelnaites vasaros stovykloje.
Taigi,
aš čia tam, kad išlaikyčiau ilgą ir svarbią tradiciją.
Ačiū už svetingumą.
Pirmą kartą atvykau į Ameriką prieš kelerius metus.
Iš pradžių atvykau norėdamas būti komiku,
bet nežinojau, ar pritapsiu amerikietiškame komedijos pasaulyje.
Los Andžele nuėjau į „The Comedy Store“
pasižiūrėti šou, kad pamatyčiau, kaip jie atrodo.
Visi pasirodymai, kuriuos mačiau, buvo puikūs,
bet pasitikėjimo savimi lygis buvo neįprastas.
Visi ant scenos sušukdavo: „Kaip sekasi, kalės?“
Ir visi keistai vertindavo žiūrovus pagal kilmę.
Sakydavo: „Kaip sekasi, kalės? Kur mano perujiečiai?“
O aš anglas, ar ne?
Mano šou toks pat kaip mano seksas.
Mano instinktai liepia užlipti ant scenos ir sakyti:
„Atsiprašau.“
„Ačiū, kad leidžiate man tai daryti.“
„Pažadu, ilgai neužtruksim.“
„Aš nuleisiu galvą. Mes tai įveiksime.“
„Ne, akių kontaktas nebūtinas. Man taip pat gėda kaip ir tau.“
„Neturit man mokėti, esu dėkingas, kad leidžiate tai daryti.“
„Aš jums sumokėsiu.“ Čia gal jau per daug.
Bet dabar pakeliavau po jūsų šalį. Mačiau daug vietų.
Mačiau prie vaistinės besimasturbuojantį vyrą
vidury gražios antradienio popietės.
Bet mačiau ir blogų dalykų.
Dabar buvau visur. Mačiau viską.
Buvau Baltuosiuose rūmuose, kaip ir jūs visi, žinoma.
Prieš kelerius metus, gal to ir nežinote,
serialo „Ted Lasso“ komanda buvo pakviesta į Baltuosius rūmus.
Aha.
Tai buvo
kiti laikai, kita Baltųjų rūmų komanda.
Atsimenat, buvo viena Baltųjų rūmų komanda,
tada - kita, o tada pirma grįžo naujam sezonui.
Tai buvo vidurinė komanda ir kvietimas mums buvo svarbus dalykas.
Dalykas, kurio nežinojau, yra tai, kad dėl mokesčių mokėtojų - šaunuoliai -
jie svečiams nepateikia maisto ar gėrimų,
nes tai būtų mokesčių mokėtojų pinigų švaistymas. Garbinga.
Tik būtų buvę gerai tai sužinoti iš anksto,
nes aš atėjau nei valgęs, nei gėręs,
nes maniau, kad pagyvensim kaip karaliai.
Kas yra visiškai priešinga tam,
kodėl Baltieji rūmai egzistuoja.
Mes ten praleidome devynias valandas.
Aštuntą valandą atsisėdęs su prezidentu,
sakiau: „Rimtai? Gal bent gurkšnį vandens?“
„Prašau, pone.“
„Gal galiu užsisakyti maisto?“
Apie ką dar jums artimo galiu papasakoti?
Jūs žinot, ar ne?
Žinai, kai esi „Sezamo gatvėje“, ar ne?
Visi tai darėme.
Buvau vienoje „Sezamo gatvės“ serijoje ir sakau tai be jokios ironijos.
Čia ne pokštas. Kalbu labai rimtai.
Tai buvo geriausia diena mano gyvenime.
Tai yra gerai, bet po to aš turiu gyventi toliau.
Visiškai nuoširdžiai sakau,
kad kai kuriomis dienomis pagalvoju:
„Ar dar yra kokia prasmė?“
Po „Sezamo gatvės“ man žmonės sakė:
„Nieko geriau už tai nebus.“
Tada nuvykau į Baltuosius rūmus. Tikrai nebuvo geriau.
Taip, aš susitikau su prezidentu, bet jis - ne Didysis Paukštis.
Nuoširdžiai nerimauju, kad jei kada nors turėsiu vaiką
ir vieną dieną jis manęs paklaus:
„Ar diena, kai gimiau, yra geriausia tavo gyvenime?“
Atsakysiu: „Ne,
žinoma, kad ne.“
„Ar esi sutikęs Elmo?“
„Nes aš esu.“
„Tu arogantiškas šūdo gabale.“
„O jei Džo Baidenas būtų turėjęs aštrių „Cheetos“,
tu būtum trečioje vietoje.“
Įdomus dalykas dirbant „Sezamo gatvėje“... Neblogas sakinys.
Įdomus dalykas, aš tarsi
įsivaizdavau, kuris personažas bus mano mėgstamiausias,
bet dirbant, jis nebuvo mėgstamiausiu.
Mėgstamiausiu tapo Sausainių Monstras.
To nesitikėjau.
Sausainių Monstras mane nustebino: „Po velnių, tu juokingas.“
Grįždamas galvojau: „Kodėl mane sužavėjo Sausainių Monstras?“
Pagalvojau ir supratau:
„Todėl, kad Sausainių Monstras turi priklausomybę.“
Bet mes jį matome toje priklausomybės stadijoje, kur jis dar juokingas.
Po kelių mėnesių nebenorėtum būti su Sausainuku.
Sausainukas greitai taps košmaru.
Bet dabar jis geriausias Sausainukas, supranti?
Manau, jie turėtų padaryti intervencijos seriją,
kai Didysis Paukštis grįžta į savo lizdą
ir paslėpti pinigai yra dingę.
Bet likęs trupinių pėdsakas.
Sausainių Monstras užeiną į virtuvę, uždega šviesą,
ten visi sustoję ir Elmo sako: „Elmo mano, kad turi problemą.“
Turėjau tai pasakyti iš pat pradžių.
Aš myliu jūsų šalį.
Turiu tai pasakyti. Myliu jūsų šalį.
Taip. Gerai.
Myliu jūsų šalį. Be jokių pastabų.
Jokių pastabų. Viskas atrodo gerai.
Jokių pastabų.
Viena pastaba, tik viena. Labai maža, mažytė.
Visa kita yra tobula. Nieko nekeisčiau.
Mano pastaba mažytė, esu tikras, kad tai kultūrinis skirtumas.
Nesuprantu jūsų tualetų situacijos.
Vadinkit mane senamadžiu,
bet nenoriu matyti jūsų šikančių.
Nesuprantu, kodėl jūsų tualetų durys uždengia tik liemenį ir viskas.
Tai gali matyti pimpalą, kiaušus ir šūdą, ir veidą,
bet ne krūtinę, nes tai būtų bjauru.
Ne, jūs teisūs.
Bet to negana, nepanikuokit, nes visada yra
didžiulis vertikalus plyšys, kad tikrai galėtumėt viską pamatyt.
Kiekviename tualete žvilgsniu susitinku su stenančiu vyru.
„Labas, viskas gerai? Panašu, kad tau reikia daugiau skaidulų.“
Retai pasiseka ir patenki į tualetą,
kuris yra lyg kambarys su sienomis ir durimis,
bet jie visada turi užraktą, kuris yra tiesiog mygtukas,
kurį nuspaudi ir neturi supratimo, ar jau užsirakinai.
Ir klozetas visada yra labai toli.
O tu nerimauji: „Ar saugu? Ar saugu?“
Vienintelis būdas patikrinti, ar užrakinta yra atsirakinti.
Jos tuo pat metu ir užrakintos, ir atrakintos.
Lyg būtum Šriodingerio tualete.
Anglijoje, kai einam didelio, mes nusileidžiame į banko saugykloje
esantį povandeninį laivą po Temze,
kaip Vinstonas Čerčilis ir numatė.
Dvi pastabos, tik dvi.
Visa kita yra tobula. Nieko nekeisčiau.
Maža pastaba, esu tikras, kad tai kultūrinis skirtumas.
Tikiuosi, kad nesuprasite neteisingai,
bet manau, kad amerikiečiai pokalbius telefonu
baigia labai grubiai ir netikėtai.
Anglijoje užtrunka apie 25 minutes užbaigti pokalbį.
Baigiame juos taip: „Ačiū labai.“
„Malonu pasikalbėti. Linkėjimai visiems.“
„Puiku, pasikalbėsim ryt.“
„Linkėjimai. Viskas gerai.“
„Taip, taip, žinoma. Labanakt, pone.“
„Gerai, linkėjimai. Ačiū labai.“
„Taip, malonu, ačiū.“
„Linkėjimai, gerai, ačiū.“
„Ačiū, gerai, viso gero.“
Amerikoje gavęs informaciją pasakai: „Aha.“
Kaskart po pokalbio su amerikiečiu,
manau, kad padariau kažką siaubingai netinkamo.
Iš karto parašau žinutę: „Ar viskas gerai?“
Jie visada atrašo: „Viskas gerai“, be taško, be bučkio.
O aš: „Eina šikt, viskas blogiau nei maniau.“
Aš vėl rašau: „Ar mes skiriamės?“
O jie atsako: „Aš tavo buhalteris, apie ką tu kalbi?“
Klausiu: „Na, kodėl elgiesi kaip pyzda?“
O, ne.
O, ne, o, ne, aptarkim, kas ką tik nutiko.
Aš ką tik visai laisvai pavartojau žodį iš P raidės.
Kai atvykau į oro uostą, man sakė, kad galiu būti deportuotas,
jei tai padarysiu.
Pasirodo, amerikiečiai mano, kad tai labai blogas žodis.
Ar galim elgtis kaip suaugę ir drąsiai apie tai pasikalbėt?
Kas po velnių negerai su jumis, pyzdos?
Pyzda yra mano mėgstamiausia žmogaus kūno dalis.
Kodėl jūs tuo nesidžiaugiat?
Anglijoje mes vartojame šį žodį viskam.
Taip, gali skambėti bjauriai: „Kas ta pyzda?“
Bet kai pamatau geriausią draugą: „Pyzda!“
Nes aš jį myliu. Suprantat?
Yra tiek daug šio žodžio atspalvių ir vartojimo aplinkybių.
Tai kaip snaigė inuitams.
Pavyzdžiui, buvai vakarėlyje su merginom,
grįžti namo,
o vyras pagaliau iškraustė indaplovę
ir paliko raštelį: „Nėra už ką.“
Tu pagalvoji: „Tu maža pyzda.“
Arba susipažįsti su žmonos draugu Svenu,
su kuriuo ji nuolat žaidžia tenisą,
kuris, anot jos, yra gėjus, bet pagaliau jį pamatai
ir pagalvoji: „Šitas pyzda?“
Tikiuosi, kad darosi aiškiau, kodėl rengiu šį turą.
Aš bandau į Ameriką atvežti pyzdą.
Taigi.
Tai svarbus darbas.
Norėjau pavadinti savo šou „Pyzdos misija“.
Bet mane visi stipriai atkalbinėjo.
Tai panašu į frazę:
„Gardus kąsnelis“. Nežinau, ar tokią vartojate.
Mano tėtis...
Jis neprieštaraus, jei pasakysiu. Mes filmuojame. Jis didžiuosis.
Mano tėtis yra žiaurus iškrypėlis
ir, jei su juo susipažintumėt ir leistumėt kartu laiką,
jis pirštu rodytų į patrauklias moteris visą vakarą
ir kartotų: „Eina šikt.“
„Eina šikt.“
„Gardus kąsnelis.“
O po devynių mėnesių gimiau aš.
Trys pastabos, tik trys pastabos.
Visa kita yra tobula. Nieko nekeisčiau.
Mano pastaba mažytė, esu tikras, kad tai kultūrinis skirtumas.
Kad ir kaip čia gera, čia tikrai labai gera,
jei būčiau visai atviras, kartais būna truputį nejauku.
Kartais aš nesijaučiu saugiai.
Ir...
kartą Niujorke man nutiko, esu tikras, kad suprasit, apie ką kalbu.
Prieš kelias dienas, ar ne?
Buvau su draugu prieš vidurnaktį.
Atsisveikinom, įlipau į metro, kad grįžčiau į viešbutį.
Metro buvo pilnas, sausakimšas.
Tada traukinys sustojo stotelėje
ir visi išlipo iš mano vagono, išskyrus mane ir dar vieną žmogų.
Ir durims užsidarant,
pajutau nenumaldomą norą atsisukti į tą žmogų ir sakyt:
„Dabar aš tave pribaigsiu.“
Na, aš nežudžiau, bet jaučiau stiprų norą.
Pagalvojau: „Gal jau esu čia per ilgai.“
Kita dalis - aš neturiu perėjimo jai,
tai tiesiog truputį palauksiu.
Mano mama labai karšta.
Turiu karštą mamą.
Turiu karštą, seksualią, išraiškingų formų, nuostabią mamą.
„Papasakok, kam tau terapija, Bretai.“ Aš turiu,
turiu karštą, seksualią, išraiškingų formų, nuostabią mamą.
Ir prašau, neišsigąskit, kad taip sakau.
Tai nėra mano žodžiai.
Tai žodžiai kiekvieno žmogaus, kuris susipažino su mano mama.
Problema ta, kad jie ją pamato, tada ateina
ir man sako: „O Dieve. Mačiau tavo mamą. Ji tokia karšta.“
Iki šios dienos
vis dar nežinau, ką turiu į tai atsakyti.
Ar turiu sakyt: „Taip, po velnių!“
„Dar ir kokia karšta.“
„Aš mačiau ją nuogą.“
„Ji gal ir sensta, bet ne jos papai.“
Duok penkis, duok penkis.
„Aš buvau joje, supranti?“
O, ne.
Man gėda, atsiprašau. Buvo toks padorus vakaras.
Kokia gėda.
Man tai nutinka taip dažnai,
kad, kai tai sako žmonės, kurių mamos nėra karštos,
atsakau: „O tavo mama nuostabi asmenybė.“
Jūs esate gera publika, Naujasis Džersi. Esate gera publika.
Dabar truputį pamečiau dėmesį dėl vaiko
pirmoje eilėje. Ar tu vaikas?
Ar tu žmogaus vaikas?
Taip.
- Kiek metų šiam vaikui? - Dvylika.
Tau 12? Gerai. Na, tu daug išmoksi.
Smagu tave matyti.
Kai vieną dieną apie tai kalbėsi su savo psichologu, atsimink,
kad aš norėjau gero.
Ačiū, kad čia esi.
Tu atrodai protingas
ir kad gali ištverti rimtus dalykus.
Matyt, todėl eini žiūrėti komedijos, ar ne?
Mes galim kalbėtis apie rimtus dalykus, po velnių.
Pastaraisiais metais daug visko nutiko.
Buvo pandemija, vyko karai
ir blogiausia iš visų, buvo vyrai.
Vyrai yra blogis!
Vyrai yra „O, ne“ blogis.
Manau, kad žinau viską, kas susiję su „Time's up“
ir „MeToo“, ir „Negi ir tu“.
Štai kokia yra tiesa. Galiu su jumis pasidalinti.
Atrodote kaip protingi žmonės. Pasakysiu sušiktą tiesą.
Visada žinojau, kad vyrai yra blogis.
Žinojau, nes antradieniais slapta susitinkame ir tuo giriamės.
Prie vaistinės. Bet...
nežinojau, kad jie yra toks blogis ir tokiais kiekiais.
Kuo daugiau skaitau ir girdžiu, tuo labiau man darosi gėda,
kai prisistatau žmonėms. Norisi sakyti:
„Akivaizdu, kad esu vyras, bet nesu tas vyras.“
Ir todėl suprantu, ką reiškia būti vokiečiu.
Pastaruosius 75-80 metų. Visiems susipažindamas sakai:
„Akivaizdu, kad esu vokietis, net nesu nacis. “
O visi klausia: „Ar esi tuo tikras?“
Nes turi šviesius plaukus, žydras akis
ir esi neįtikėtinai organizuotas.
O tu giniesi: „Ne, ne, bet aš duodu penkis kaip normalūs žmonės.“
Taip gali atskirti - kaip duodu penkis.
Paklausk Elono.
Bet man atrodo, kad viskas blogėja.
Kasdien perskaitau kažką ir jaučiu, kad priklausau ne tai komandai.
Tai gėdinga. Japonijoje vyrai ėmė tuoktis su pagalvėmis,
nes nesugeba gyventi su moterimis. Kas, po velnių, vyksta?
Ir suprantu, kad mano kalba apie tai
stovint ant scenos yra problematiška.
Nes, jei nepastebėjot, aš esu vyras.
Jūs galbūt manote: „Ką jis čia sugalvojo?“
„Prie ko veda šis iškrypėlis?“
Čia lyg Dartas Veideris sakytų: „Imperijos kariai yra blogis.“
„Visi grįžkit į Mirties Žvaigždę. Su manim esate saugūs.“
Ši parodija negerėja.
Dirbu su ja šešis mėnesius.
Sakyčiau, kad ji darosi vis blogesnė.
Bet šitas reikalas su vyrais man kelia stresą.
Kuo daugiau apie kalbu,
kuo daugiau girdžiu, skaitau, imu galvoti:
„Nemanau, kad yra kita išeitis nei
nužudyti visus vyrus.“
Tai neturi būti žiauru ir bjauru.
Paimkit daug pornografijos, sekso robotų ir pagalvių,
įmeskit juos į vandenyną, o vyrai nuseks paskui juos.
Žiūrėkit, sakau tai viešai, nes tikiuosi,
kad įgyvendindamos šią atranką, mane pasiliksite kaip talismaną.
Būsiu geras. Gaminsiu valgyt ir valysiu,
negirdėsit nė žodžio iš manęs.
Jei tam tikru metu jūsų nauja moterų visuomenė
nuspręs pratęsti giminę, savaime suprantama, aš sekso negausiu,
nenorėsiu, neprašysiu jo.
Jei norėsit pratęsti giminę, tik linktelkit
ir aš paliksiu puodelį spermos saugioje vietoje.
Įdomus pastebėjimas - būti anglu jūsų šalyje.
Galiu sakyti „puodelis spermos“ ir jums tai skamba žaviai.
Su anglišku akcentu „Puodelis spermos“ skamba kaip knyga vaikams.
„Puodelis spermos, kuriam pavyko.“
Tai skamba kitaip, kai tari su amerikietišku akcentu.
„Paliksiu jai puodelį spermos.“ O tu: „O Dieve.“
„Prašau, pone, nedarykite to, pasilikite spermą sau, jaunuoli.“
Nesu matęs „Dauntono abatijos“, bet žinau, kad ji čia populiari.
Įsivaizduoju visas serijas: „Jūsų malonybe, puodelis spermos.“
„Ką ragausime per Padėkos dieną?“ „Puodelį spermos.“
„Netrukus bus krikštynos...“ Nekreipkit dėmesio.
Tikiu, kad toksiškas vyriškumas yra tikras.
Manau, jis kyla iš mano kartos ir ankstesnių kartų vyrų.
Mes buvome auginami neatvirauti, nebūti pažeidžiamais,
nes tai nėra gerai, tai silpnybė.
Ką mes galime padaryti šioje kovoje,
tai turėtume išmokti daugiau dalintis.
Bet, ar esate kažkuo pasidalinę su draugu,
o tada ir jie pasidalino ir pagalvojai:
„O Dieve, geriau nereikėjo dalintis.“
Nes aš turiu buvusį draugą.
Turiu buvusį draugą dėl mūsų nedidelės atvirumo sesijos.
Yra vaikinas, kurį pažįstu visą gyvenimą,
Ėjom kartu į mokyklą, augom kartu.
Jis lyg šeima. Ginčiau jį iki mirties.
Jei dabar susitiktume, nebūtume draugais,
bet augau su juo, jis lyg šeima.
Ginčiau jį iki mirties.
Apie tokius kaip jis, sako, kad turi auksinę širdį,
tai frazė, kurios nevartoji kalbėdamas apie tuos, kurie turi auksinę širdį.
Auksinė širdis skamba lyg: „Ar galiu būti atviras?“
niekada nesibaigia gražiai.
„Ar galiu būti atviras?“ nesibaigia „Myliu tave.“
„Ar galiu būti atviras?“ baigiasi
„Tavo valgymo garsas skatina mane nusižudyti.“
Taigi, draugas iš mokyklos, augom kartu, auksinė širdis.
Prieš porą metus susivokiau,
kad nieko nežinom apie vienas kitą.
Mes nieko nežinom, mes užaugom kartu.
Mes nesikalbam apie nieką. Pasakiau: „Ar galim kai ką pabandyti?“
„Išeikim, išgerkim porą alaus,
ir pabandykim pasikalbėti apie jausmus ir kitą šūdą.“
Jis paklausė: „Ar tau nervinė krizė?“
Atsakiau: „Pamatysim.“
Mes išėjome, išgėrėme, aš pasidalinau pirmas.
Garsiai išsakiau tai, ko dar nebuvau sakęs.
Kalbėjau apie tuometinę savo merginą:
„Manau, kad myliu ją. Atrodo, kad myliu ją,
bet vakarėliuose mane nuolat traukia kiti žmonės.“
„Nežinau, ar tai žmogaus prigimtis,
ar tai reiškia, kad iš tiesų jos nemyliu.“
Jis atsakė: „Taip.“
„Tiesą sakant, žinau, ką turi omenyje.“
„Kartais,
kai mane užknisa žmona, per pietų pertrauką nueinu į centrą,
į kokį užkampį, kur man nučiulpia kekšė.“
O aš: „Aha.“
„Panašu, panašu.“
„Panaši istorija. Suprantu, kaip mano istorija atvedė prie tavo.“
„Panašu.“ Pagalvojau, kad nebežinau, ką sakyti.
Buvau visiškai pasimetęs.
Turbūt neturėčiau jo gėdinti.
Matyt, gėda jį ir nuveda į užkampius.
Taip pat esu girdėjęs,
kad turėtume atkreipti dėmesį į netinkamą elgesį.
Todėl jam pasakiau: „Klausyk,
negražu sakyti „kekšė“.“
Tad, žiūrėkit.
Aš nerimauju...
Aš nerimauju,
kad mano baimė apsikvailinti
yra žymiai didesnė
nei instinktas išgelbėti gyvybę.
Ten, kur gyvenu, mano gatvėje gyvena šuo.
Man jis labai patinka. Jis geras šuo.
Jis negyvena gatvėje. Jis naminis.
Jis turi kambariokę, gyvena su tokia moterimi.
Kartais šuo būna gatvėje, jis man patinka.
Tai geras šuo, gerutis, kai tik jį pamatau
sustoju ir ... Kokį žodį jūs vartojate?
- Prisigerinti. - Prisigerinti. Jūs taip sakot.
Štai mano klausimas jums.
Ar jums baigėsi veiksmažodžiai?
Jis yra geras šuo.
Jūs neprisišuninate prie šuns, suprantat?
Skamba labai keistai.
Lyg: „Einam į fermą prisikiaulinti prie kiaulių?“
„Ne, ačiū, amerikiečiai, ačiū.“
Bjauru.
Tiek to, man patinka tas šuo. Kai jį pamatau,
sustoju ir pamyluoju jį. Skamba dar blogiau.
Tai blogiau. Kai pamatau,
tai sustoju ir liečiu jį.
Aš jį paglamžau. Aš uždedu savo rankas ant jo.
Ne, aš nesu toks, nežiūrėkit į mane taip.
Nenoriu, kad išeitumėt iš čia:
„Jis nemoka daryti parodijų ir manau, kad jis dulkino šunį.“
Tarp manęs ir šuns nieko nėra.
Tai platoniški santykiai tarp manęs ir šuns, gerai?
Bent iš mano pusės. Nekalbu už šunį.
Nededu žodžių į jo lūpas.
Nieko nededu į šuns burną, gerai?
Ar gali vyras ir šuo būti draugais be sekso?
Manau, kad taip.
Taigi, kai pamatau šį šunį, sustoju ir pamojuoju jam.
Pamojuoju iš toli.
Kartą, išeinu į gatvę ir pamatau šunį su moterimi,
sustoju, pakalbu su moterimi, ne šuniu.
Moteris sako: „Turiu reikalų.“
„Ar tu neužsiėmęs? Gal pavedžiotum šunį?“
Atsakiau: „Su malonumu.“
Tada pirmąkart likau vienas su šuniu,
ką daryti man leidžiama. Turiu sertifikatą.
Veduosi šunį su pavadžiu.
Nuvedu šunį į parką.
Ateinu į parko vidurį.
Ir atsegu pavadį,
o šuo iš karto ima bėgti
link pagrindinės gatvės.
Aplink buvo nemažai žmonių,
pagalvojau: „Oi, nenoriu sukelti scenos.“
Viena iš didžiausių mano baimių yra tapti GIF'u, kuris visur plinta:
„Eina šikti!“ Suprantat, ką turiu omeny?
Tad pagalvojau, pagalvojau: „Tiesiog leisiu jam žūti.“
Pagalvojau, kad jai pasakysiu: „Mašina išdygo lyg iš niekur.“
Bet taip nebuvo. Tai labai tiesi gatvė.
Mačiau ją apie ketvirtį mylios.
„Negirdėjau, kaip ji privažiavo.“
Ji nebuvo elektrinė, ji rijo degalus.
Tai verčia mane manyti, kad man nereiktų turėti vaikų.
Nes jei kada turėčiau durną vaiką,
turėčiau tikrai durną vaiką ir, jei išeičiau su savo durnu vaiku,
o mano durnas vaikas imtų kelti kur nors sąmyšį
ir kas nors paklaustų: „Kieno jis?“
Aš sakyčiau: „Nežinau, jis siaubingas.“
Žinotum, kad jis mano, nes jis būtų labai plaukuotas.
Lyg mažas vilkolakis, bėgiotų lyg Edis Munsteris.
„Esi tikras, kad jo nepažįsti?“ „Nesu jo matęs.“
„Kodėl jis vadina tave tėčiu?“ „Atstok nuo manęs, Bretai jaunesnysis.“
Na, Naujasis Džersi,
girdžiu jus, suprantu, kad turiu tai pasakyti,
kitaip negalėsite mėgautis likusiu šou.
Šuo išgyveno.
Gerai.
Gerai. Taip.
Manot, kad esat kieti ir negalit ištverti istorijos,
kur galbūt žūva šuo. Šuniui viskas gerai.
Buvo taip - šuo nubėgo į tą pusę,
nubėgo į kitą pusę, puikiai pasivaikščiojom,
parvedžiau jį namo ir mes mylėjomės, gerai?
Laiminga pabaiga mums abiem.
Kaip manot, kodėl mano vaikas toks plaukuotas?
„Nebūtina, Adomai.“
Atsiprašau. Vakaras buvo toks padorus.
Kaip sakot? Mano bicepsai?
Taip, ne, aš...
Ne, aš sportuoju jau kurį laiką.
Privalau, nes turiu laikyti šitą taip ilgai.
Galime pasikalbėti apie tai, jei norit.
Gerai, aš vaikštau į sporto salę.
Vaikštau, taip, atsiprašau už ją. Galiu apie tai kalbėti. Gerai.
Vaikštau į sporto salę. Reguliariai.
Vaikštau dėl dvasinių priežasčių, tiesą sakant.
Vaikštau, nes noriu gerai atrodyti nuogas.
Iš tiesų, man nelabai patinka ta sporto salė.
Gal net nekenčiu jos. Vaikštau, nes ji yra arčiausiai.
Tai labai testosteroniška sporto salė,
jei tai ne picos pavadinimas.
Tikra testosteroniška storapadė sūrio sporto salė.
Įsivaizduojat? Pilna vyrų,
stoviniuojančių, be nuotaikos, spoksančių vieni į kitus.
Aš tik noriu pasinaudoti treniruokliu su svoriais,
o jis nuolat užimtas.
Galų gale paklausiu: „Ar galėčiau juo pasinaudoti?“
O jie: „Atsipisk.“
Aš: „Gerai, gerai.“
Man pakaks pritūpimų su kūno svoriu.
Kai kas nutiko sporto salėje. Tai visiška tiesa,
kuri parodo muzikos galią.
Nežinau, ar tai nutiko netyčia, ar kažkas pasistengė,
ar grojaraštis susidėliojo bet kaip,
bet salėje grojo ši daina.
Visi atrodo grėsmingai, spokso į kitus,
kilnoja svorius, atrodo be nuotaikos.
Tada pradėjo groti ši daina.
Ir viskas pasikeitė.
Nežinau, ar esate matę, kaip vyras ilgesingai kilnoja svorius.
Taip yra. Vyras, darantis atsispaudimus, ėmė verkti.
Vyras ant bėgimo takelio nustojo bėgti į kalną
ir pažvelgė į save.
Vyras prie treniruoklio su svoriais
priėjo prie manęs: „Atleisk, kad buvau toks agresyvus.“
„Manau, kad taip yra dėl to, kad mama nekreipė į mane dėmesio.“
Sakiau: „Suprantu tave.“
Paklausė: „Ar nori pakilnoti svorius?“ Atsakiau: „Pakilnokim juos kartu.“
Žinau, žinau.
Tikra istorija, kiekvienas žodis.
Turbūt tikri svoriai buvo draugai, kuriuos atradome.
Iš tiesų susidraugavau su vienu vaikinu.
Žinot, yra toks dalykas su salėje sportuojančiais vyrais,
turiu paminėti jį - kai truputį persistengiama su sportu.
Būna didelis, didesnis, piramidė.
Žinot, ką turiu omenyje? Didelis, didesnis, žmogus „Toblerone“.
Aš susidraugavau su tuo „Toblerone“ vaikinu.
Truputį pasikalbėdavome po treniruotės,
tada jis dingo, kelis mėnesius jo nemačiau.
Kai grįžo, paklausiau: „Kur tu buvai?“
Pasirodo, jis nukeliavo į Kiniją, kad treniruotųsi
ir galėtų tapti Šaolino kariu ar panašiai.
Paklausiau: „Kaip ten sekėsi?“
Jis atsakė: „Taip, buvo žiauriai faina.“
„Mus pažadindavo 3 valandą ryto ir mušdavo maišais.“
Sakiau: „Skamba nuostabiai.“
Jis sakė: „Galiu spirti labai aukštai.“ Aš: „O, kietai.“
Paklausiau: „Kaip aukštai gali spirti?“
Jis atsakė: „Galėčiau spirti tau į galvą.“
Aš: „O, įdomus matavimo vienetas.“
Jis man pasakė kai ką, kuo visiškai patikėjau.
Jis sakė, kad po praeitų mokymų, dabar,
jei būtų bare ar panašiai,
jei kas nors norėtų su juo pradėti muštynes,
jis teisiškai privalėtų tris kartus pakartoti,
kad yra mirtinas ginklas,
prieš pradėdamas muštis.
Niekas taip nepaskatintų muštynių,
nei kažkas sakantis: „Aš esu mirtinas ginklas.“
„Kaip sakei?“ „Girdėjai mane?“ „O, taip, mes visi tave girdėjome.“
„Paklausyk darkart. Aš esu mirtinas ginklas.“
„Gal išeikime į lauką?“
„Palauk, palauk. Aš esu mirtinas ginklas.“
Kas esi, šiknius Bytldžiusas?
Bet aš iš tiesų juo patikėjau, tai atrodė logiška.
Tik neseniai supratau, kad jei tai tiesa,
tai reiškia, kad jei jis kažką nužudys, tada teisme
teisėjas paklaus: „Atsiprašau, ar galiu pasitikslinti?“
„Ar tu tris kartus pasakei, kad esi mirtinas ginklas?“
„Taip.“ „Byla baigta. Nekaltas.“
„Ji miegojo, kai tai sakiau, bet tikrai pasakiau.“
Ji nėra tikra.
Šuo išgyveno.
Kada imsit manimi pasitikėti?
Iš visų bėdų, kurios yra pasaulyje,
mes tikrai turime jų labai daug. Būsiu nuoširdus trumpam,
manau, kad yra pagrindinė bėda, iš kurios kyla visos kitos.
Ta bėda yra pajamų nelygybė.
Manau, kad atotrūkis tarp turtuolių ir skurdžių yra beprotiškas.
Atrodo, kad situacija blogėja.
Manau, kad visos bėdos kyla iš ten.
Manau, kad vienintelis būdas,
kaip galime su tuo tvarkytis, tai apmokestinti turtuolius.
Aistringai tuo tikiu.
Dalyvavau daugelyje protestų su draugais.
Ir, ir...
Ir prieš keletą metų,
gavau darbą.
Tai buvo pirmas kartas gyvenime, kai man mokėjo padoriai.
Dalyvaudamas viename iš tų protestų su draugais ir skanduodamas:
„Apmokestinkit turtuolius, apmokestinkit turtuolius.“
„Gal į kiekvieną atvejį žiūrėkit atskirai.“
„Išklausykime ir juos.“
„Kai kurie turbūt turi geras širdis. Galima sakyti, auksines širdis.“
Pasakysiu teisybę. Filmavausi „Ted Lasso“, ar ne?
Ačiū.
Ačiū labai ir amžinai būsiu dėkingas.
Tai tikrai pakeitė mano gyvenimą.
Prieš tai dirbau metų metus.
Pasirodo, yra skirtumas, kai žmonės pamato tai.
Prieš „Ted Lasso“
tiesiog kūriau dalykus, bet niekam jų nerodžiau:
„Pasimatysim, mano dvidešimtieji metai, visiškas laiko gaišimas.“
Nusifilmavau „Ted Lasso“ ir tai pakeitė mano gyvenimą.
Man labai pasisekė, dabar žmonės prieina
ir klausia: „Kas toliau? Kur dabar filmuosiesi?“
O kadangi jūs su manimi gražiai elgiatės,
tai pasidalinsiu išskirtine informacija.
Bet niekam negalit sakyti,
nes šis šou išeis vėliau.
Buvau Los Andžele. Pristatinėjau šou.
Aš nekantrauju. Kol kas jo nepardaviau. Bet esu šalia.
Vis tiek jums pasakysiu.
Kitas šou, kurį noriu padaryti yra
pavadintas „MDMA kovos“.
Esmė ta, kad dviem patyrusiems mišrių kovos menų kovotojams
duodamas psichoaktyvus junginys MDMA likus 30 minučių iki kovos,
tada po pusvalandžio jie susitinka narve ir kova prasideda.
Jie artėja link vienas kito taip.
„Tu toks didelis.“
„Tavo oda tokia aptempta.“
Teisėjas šauktų: „Pirmyn“ ir bandytų juos pastumti,
bet jie tik susiglaustų kaklais
ir spaustųsi galvomis.
Teisėjas: „Išsiskirkit.“ O jie: „Palik mus ramybėje.“
O jie tik glaustytųsi ir glaustytųsi.
Nepaleistų vienas kito ir glaustytųsi,
ir glaustytųsi, glaustytųsi.
Tada atsidurtų ant grindų ir glaustytųsi.
Tada gulėtų apsikabinę, pažiūrėtų į viršų
ir vienas iš jų sakytų: „Čia narvas.“
O kitas atsakytų:
„Kai gerai pagalvoji, ar ne viskas yra narvas?“
Ačiū.
Ačiū jums labai. Pristatymai einasi neblogai.
Markas Kubanas sutiko, tad žiūrėsim.
Įspėjimas, kitas dalykas, kurį pasakysiu
bus kontraversiškiausias šį vakarą.
Tad prisisekit, mes išgyvensim šią dalį.
Po jos bus tik lengviau, gerai?
Žiūrėkit, pasakysiu tai,
nes manau, kad svarbu sakyti tai, ką galvoji.
Nenoriu apsimesti tuo, kuo nesu.
Tiesiog tai pasakysiu ir tai bus pasakyta.
Aš dievinu miuziklus, gerai?
Aš dievinu miuziklus.
Nebeapsimetinėsiu, kad nemėgstu. Man iš tiesų patinka miuziklai.
Mėgstu miuziklus, bet nekenčiu spektaklių.
Spektakliai yra nuobodūs ir jūs tai žinot.
Kai kartą pasimėgauji miuziklu, sunku grįžti prie spektaklių.
Kai kartą patyrei „Defying Gravity“ didybę,
sunku kažką išgauti iš „Būti ar nebūti“.
Jūs kalbatės. Spektakliai yra nuobodūs. Spektakliai yra nuobodūs
ir visi, kas sako priešingai, meluoja jums ir sau.
Čechovas gali atsiknisti.
O Šekspyras. Kodėl dar kalbame apie tą pyzdą?
Nuėjau pažiūrėti „Romeo ir Džiuljetos“.
Tai iš akies traukta „Vestsaido istorija“.
Manai, kad nepastebėsiu, nes išėmei visas kibirkštis, Viljamai.
Nagi.
O jei Šekspyras toks genialus rašytojas,
tai aptarkim „Romeo ir Džiuljetos“ siužetą.
Pirmi du veiksmai geri. Likimo nuskriausti mylimieji.
Kas nutinka, kai Džiuljeta sako: „Noriu tekėti už Romeo.“ Tėvas sako: „Ne.“
Ir užrakina ją su kunigu ir sesele kambary.
Ji klausia: „Ką man daryt?“ Kunigas sako: „Turiu pasiūlymą.“
Nėra gerai, kai kunigas vaikui sako: „Turiu pasiūlymą.“
Jis sako, kad turi nuodus, kurių dar neišbandė,
bet yra beveik tikras, kad jų išgėrusi, 48 valandas būsi mirusi.
Įvyks laidotuvės, tavęs gedės,
tave palaidos kriptoje, o po dviejų dienų
Romeo ateis, tu pabusi ir abu pabėgsit.
Jei Šekspyras būtų puikus rašytojas, kiti Džiuljetos žodžiai būtų:
„Ar kas nors turit kitų pasiūlymų?“
„Tai visiška nesąmonė. “
„Ne, Džiuljeta, tai pats akivaizdžiausias variantas.“
„Tai, tai turi būti 48 valandų nuodų variantas.“
„Gal mes galime tiesiog pabėgti?“
„Ne, deja, tai turi būti 48 valandų nuodų variantas.“
„Sakai, kad bus laidotuvės?“
„Taip.“ „O jei mane kremuos?“ „Džiuljeta, tu per daug galvoji.“
Buvau pažiūrėti „Hamleto“ ar „Makbeto“, neskiriu jų.
Buvau pažiūrėti „Hamleto“ ar „Makbeto“, nežinau kurio.
Jie abu nesąmonės.
Štai kaip žemai buvo nuleista kartelė.
Vidury „Hamleto“ ar „Makbeto“, nesvarbu kurio.
Vidury „Hamleto“ ar „Makbeto“, vienas iš aktorių sako:
„Taip, kaip kiškis liūtą.“
Ir žmonės juokėsi. Aš siutau.
Stebėjau sėdinčius: „Ar jūs tyčiojatės?“
„Ar čia rimtai jums juokinga?“
Sakiau: „Nueikit į atviro mikrofono vakarą.“
„Išgirsit, kaip kažkas klausia, kur visi perujiečiai.“
„Jums sprogs smegenys.“
Suprantu, kad galbūt kažkada vaidinsiu spektaklyje
ir šis video bus panaudotas prieš mane.
Pasakau aiškiai. Nesakau, kad vaidinti spektaklyje yra nuobodu.
Smagu yra vaidinti, tik žiūrėti yra nuobodu.
Ateikit pasižiūrėti mano spektaklio.
Nekenčiu spektaklių, dievinu miuziklus.
Miuziklas yra lyg spektaklis, kuriame kas nors vyksta.
Kad ir kiek mėgčiau miuziklus, o aš tikrai juos mėgstu,
negalėčiau vaidinti miuzikle.
Ne todėl, kad nemokėčiau dainuot ar šokt. Aš nemoku.
Tai labiau dėl to, kad ir kiek mėgčiau miuziklus,
niekada negalėčiau nutaisyti tokio veido,
kurį nutaiso kiekvienas aktorius miuziklo pradžioje,
be noro save žaloti.
Kadangi filmuojame, pabandysiu jį pademonstruoti.
Pabandysiu tą veido išraišką. Visi esat matę miuziklą, ar ne?
Kai kurie yra linksmi, kai kurie sunkūs, gilūs ar paviršutiniški.
Visi miuziklai prasideda nuo to, kad aktorius išeina į sceną su tokia išraiška.
Niujorke, man pavyko...
Po velnių, apsivemsiu.
Gerai, priėjome šou dalį apie santykius.
Ar čia daug susituokusių?
Tiek daug susituokusių.
Ar jūs susituokę? Kiek laiko?
Beveik 30 metų.
Beveik 30 metų, eina šikt. Pagarba.
Skamba kaip rekordas. Ar kas nors pagerins jį?
Keturiasdešimt septyni.
Eina šikt, keturiasdešimt septyni.
Skamba kaip keistas aukcionas. Niekas nieko nelaimės.
Bet gaunat mūsų pagarbą. 47, 30.
Nesijuoksiu iš susituokusių.
Jaučiu jiems tik pagarbą.
Pats nebuvau vedęs.
Niekada prieš Dievą ar įstatymą neprisiekiau kaip jūs.
Ir turbūt tai darėt nuoširdžiai,
bent jau tuomet.
Nebuvau vedęs.
Tiesą sakant, niekada nenorėjau vesti.
Ir tik neseniai supratau kodėl.
Manau, taip yra dėl komedijų.
Komedijos man sugadino santuokos įvaizdį,
nes augdamas nuolat žiūrėjau situacijų komedijas,
tai reiškia, kad nuolat mačiau vieną stereotipinę santuoką.
Maniau, kad santuoka yra tai,
kai vyras gyvena name su moterimi,
kuri niekada nenori su juo užsiimti seksu.
Suprantat mane? Tie serialai visada rodo:
„Debora, kodėl mes nesidulkinam?“ Suprantat mane?
„Ketvirtadieniais per NBC.“
„Frigidiška Frida“ grįžta, įsivaizduojat?
Visada galvojau: „Man patinka seksas. Tai siaubinga. Kodėl turėtum to norėti?“
Bet pastaruoju metu kalbėjausi su daug heteroseksualių porų,
kurių santykiai trunka ilgai, klausinėjau jų
apie jų seksualinį gyvenimą, nes esu iškrypėlis.
Ir nesuprantu pokalbių apie nieką esmės.
Sužinojau tai, kad dažniausiai
tas stereotipas yra atvirkščias.
Dauguma vyrų sako: „Taip, mums užtenka sekso.“
Dauguma moterų mano, kad seksu užsiima per mažai.
Priežastis, kodėl visi nutilote, yra,
kad tai yra tiesa.
Eina šikt, čia tai įtampa buvo.
Jei tokia yra tiesa, o tiesa yra tokia,
kodėl taip yra? Laimei, aš turiu teoriją,
kitaip ši dalis niekur nevestų.
Manau taip yra, nes seksas yra keistas. Ypač, kaip aš juo užsiimu.
Pavyzdžiui,
ei, šuo išgyveno. Paklausykit.
Seksas yra keistas. Keistas, ypač jo pradžia.
Man sekso pradžia sukelia daug streso.
Dėl sekso jaučiuosi panašiai kaip dėl ekstazio vartojimo.
Pradžioje labai nervinuosi.
„O Dieve, tikiuosi, kad viskas pavyks.“
O eigoje: „Kodėl aš tuo nedarau nuolat?“
Todėl, kad tai dvi labai skirtingos būsenos.
Vienoje esi žmogus. Kitoje esi gyvulys.
Tai gana aukštas barjeras, kurį reikia perlipti keičiant būsenas.
Visi turim tai padaryti.
Net kažkas, kas sako kalbą TED renginyje.
Kažkas sako TED kalbą.
Maždaug: „O, taip, visata...“ ar panašiai.
Tas pats žmogus po kelių valandų
atrodys taip.
Aš, aš ne taip tai darau.
Aš tik bandau įrodyti savo teiginį. Tai nėra,
tai nėra taip. Suprantant, kad aš perdedu.
Visi turi tai padaryti. Protingi žmonės. Albertas Einšteinas vieną dieną:
„E lygu MC kvadratu“, o po to atrodo taip.
Didelis barjeras pereinant iš vienos būsenos į kitą.
Todėl manau, kad seksualinis atstūmimas yra labiausiai žeminantis dalykas.
Esi pasimatyme, neteisingai perskaitai siunčiamus ženklus
ir manai: „Laikas tapti gyvuliu.“
Apsimauni letenėles, užsidedi beždžionės kaukę, bandai perlipt barjerą,
o ji: „Ką čia dabar darai?“
O tu: „Absoliučiai nieko, visiškai nieko.“
„Visiškai nieko. Mėgaujuosi pokalbiu. Tęskime.“
„Tai lyg žiūrėčiau spektaklį, labai gera.“
Todėl manau, kad
santykių pradžioje vyrui yra lengva
inicijuoti seksą, nes ji dar tavęs nepažįsta.
Gali sau kartoti: „Aš didelis, stiprus gyvulys.“
„Aš didelis, stiprus beždžionžmogis.“
Ir gali perlipti barjerą, ir inicijuoti seksą.
Bet kai pabūni su kažkuo kokias
tris savaites,
kaskart lipant per barjerą, dalis tavęs kartoja:
„Aš didelis, stiprus gyvulys.“
„Aš didelis, stiprus gyvulys, bet ji matė mane verkiantį,
kai žiūrėjom „Didįjį Britanijos kepimo iššūkį“.
„Tie nuostabūs pyragėliai.“
Taigi, nebuvau vedęs, ar ne? Bet manau, kad esu išbandęs
beveik visus įmanomus santykius.
Turėjau trumpalaikius, vidutinės trukmės, ilgalaikius, nuomą.
Toliausiai, kur esu nuėjęs, tai pernai gyvenau su mergina.
O gyvenimas kartu daug ką keičia,
anksčiau galvojau, kai turi merginą,
tai susitinkat tris-keturis kartus per savaitę
ir kai būni kartu
parodai tuos keturis procentus savęs,
kurie yra priimtini viešam naudojimui.
Kai pajunti, kad likę 96 procentai ima kilti į paviršių,
sakai: „Buvo smagu, pasimatykim netrukus.“
Parleki namo, uždarai duris ir atsistatinėji.
Ji buvo mano namuose. Antrą dieną 96 procentai buvo visur.
Ji galvojo, kad aš suknistas keistuolis, nes viską gaminu Wok keptuvėje.
Bet, jei ji tinka azijietiškiems patiekalams,
ji gali tikti ir avižų košei.
Turiu apsirengimo sistemą, kuri ją varė iš proto.
Pasidalinsiu ja su jumis ir tai pakeis jūsų gyvenimus.
Štai, kaip aš rengiuosi. Vakare, kai grįžtu,
drabužius nusivelku ir dedu į skalbyklę.
Kai ji pasidaro pilna, ją įjungiu.
Tada viską perkeliu į džiovyklę ir ją įjungiu.
Ir kai drabužiai išdžiūsta, aš rengiuosi tiesiai iš džiovyklės.
Ir ratas sukasi iš naujo.
Ką aš darau, tai negaištu laiko tarpininkams stalčiams.
Nenešu visų drabužių. „Greitai, paslėpkime savo drabužius.“
„Žmonės ateina pas mus.“
„Jei jie pamatys, kad turime daugiau rūbų, jie mus nužudys.“
„Jie negali sužinoti,
kad turime daugiau rūbų nei dėvime.“
„Greitai paslėpk juos. Nešk juos į viršų.“
„Turi juos paslėpti ir sulankstyti. sudėliok juos į dėžes.“
„Jiems negalima pamatyti kitų mūsų rūbų.“
„O Dieve, žinai, ko man reikia. Tų kitų rūbų.“
„Bėgu į viršų, atidarysiu dėžes ir išlankstysiu rūbus.“
Metų metus sutaupiau.
Žinot, kaip laimėjau du „Emmy“? Nes turėjau suknisto laiko.
Taigi, dabar aš vienišas.
Ne, aš vienišas, nes toks buvo pasirinkimas. Jos.
Ne, mes kartu taip nutarėm.
Nutarėm, kad aš esu kvailys
ir turėtų tekėti už savo buvusiojo.
Bet, ne, viskas gerai, ji mirė.
Tai jus džiugina?
Kokia keista žmonių grupė.
Šešiasdešimt devyni.
Dar 45 minutės šito. Šešiasdešimt devyni. Sekso judesys.
Šešiasdešimt devyni. Sekso poza.
Ji ne man. Nekenčiu jos.
Jei jums įdomu, nors niekas ir neklausė.
Vis tiek jums papasakosiu. Nekenčiu 69. Nekenčiu 69.
Ir pasakysiu jums kodėl.
Negaliu tuo pat metu sukti rato ir tapšnoti galvos.
Tai seksas. Ne suknistas „Cirque du Soleil“.
Taip, svarbu dalintis, bet galima tai daryti pakaitomis.
69 visada baigiasi 11.
Tiesiog du žmonės, gulintys šalia, besijaučiantys nešvariai ir gėdingai.
Man labiau patinka 16,
tai yra seksas su nėščia moterim.
Nežinau, ar to neiškirps.
Po velnių.
Netrukus reikės užbaiginėti.
Paskutinis dalykas, apie kurį papasakosiu,
kalbėjau apie meilę ir santykius.
Ko dar nepapasakojau, kaip vieną kartą tikrai
nuoširdžiai pajutau meilę iš pirmo žvilgsnio.
Nuėjau į vakarėlį, ta moteris atsisuko,
mūsų akys susitiko ir pasakiau sau: „Šūdas, aš įsimylėjau.“
Tai tikras dalykas - meilė iš pirmo žvilgsnio?
Jei jūsų poroje abu nelinksite, tai jūsų laukia ilgas kelias namo.
„Girdėjai, ką jis pasakė?“ „Taip, girdėjau.“
„Jam nepavyksta parodijos ir, manau, kad jis dulkino šunį.“
Tikrai, sutikau moterį, mūsų akys susitiko.
Gėda, kas nutiko mano galvoje.
Kai pamačiau tą moterį, pirma mintis buvo:
„Niekas nesvarbu.“
„Galim gyventi laukuose ir valgyti uogas.“
Ir aš su ta moterimi buvau kartu, ši moteris
yra pusiau airė, pusiau kinė, vadinasi, ji neįtikėtinai graži,
ir man niekada neleidžiama daryti jos parodijos.
„Kur mano kinairiai?“ Tiek to.
Mes buvom kartu ir buvom įsimylėję. Manau, kad tai meilė. Ar tai meilė?
Ar tai meilė, kai visą dieną be perstojo susirašinėji?
Žinutė, žinutė...
O tada kažkuriuo metu ji ne iš karto atsako
į tavo žinutę, o tu manai: „Taip, ji neištikima.“
„Taip, ji neatsakė į žinutę. Joje yra bybys. Gerai.“
„Tas bybys didesnis nei mano. Pagaliau ji patenkinta. Gerai.“
„Dar vienas bybys prisijungė, tai jos rankos užimtos.“
„Ji negali atsiųsti žinutės. Gerai.“
„Dar vienas bybys ir jis jos burnoje,
kitaip ji lieptų Siri atsiųsti man žinutę.“
„Žinojau, kad taip bus, sušiktas idiotas.“
Po 25 minučių ji atsako:
„Atleisk, buvau sporto salėje. Pasiilgau.“ O tu: „Gerai, tau trūksta dėmesio.“
Ar tai meilė?
Yra tikros beprotystės tokioje meilėje.
Pasižiūriu į žinutes, kurias vienas kitam siunčiam.
Ar tai meilės žinutės, ar grasinimai mirtimi?
Beprotiškus dalykus sakom vieni kitiems:
„Negaliu sulaukt, kol grįšiu pas tave, tave bučiuosiu.“
„Negaliu sulaukt, kol būsiu ant tavęs, nudirsiu tavo odą
ir nešiosiu ją kaip užklotą.“
Tu lyg ir prarandi protą. Gulite kartu lovoje:
„Mums juk nebūtina eiti į darbą, ar ne?“
„Mums nereikia dirbti, mes įsimylėję.“
Bosas darbe klaus, kur šiandien Bretas.
„Jis negalėjo ateiti. Jis įsimylėjęs.“ „Turim jį išleisti atostogų.“
Pasidarai truputį murzius.
Guli ir sakai: „Nepalik lovos.“
„Neik į dušą.“
„Galim gulėti ir dalintis šlapimo takų infekcija.“
„Spanguolių sulčių, mano meile?“
Matyt, jūsų nešokiruos tai, kad tie santykiai nutrūko.
Kai jie baigėsi, kalbėjausi su sese.
Mano sesė yra mano priešingybė.
Mano sesė yra ištekėjusi, turi vaikų, ji laiminga.
Aš jos klausiau: „Kas čia negerai?“
Ji sakė: „Bretai, tau negerai su absoliučiai viskuo.“
Aš sakiau: „Ne, kas negerai su meile?“
Ji sakė: „Žinoma, kad tau negerai su meile.“
Ji sakė: „Meilė yra,
kai surandi savo sielos draugą,
jautiesi visiškai ramiai.“
Aš sakiau: „O, tada tai tikrai nebuvo meilė.“
„Tai buvo košmaras. Nemanau, kad miegojau.“
Daug apie tai galvojau, nes įtariu,
kad ji gali būti teisi.
Bet jei mano sesė teisi,
tai reiškia, kad visos meilės dainos
yra visai ne apie meilę.
Tai dainos apie priklausomybę.
Jos yra Sausainių Monstro dainos.
Suprantat? Žinot, tas dainas,
kuriose: „Mūsų meilė lyg linksmieji kalneliai,
namai dega, nusipjaukim bybius.“
Suprantat, ką turiu omenyje?
Jei mano sesė teisi, tai visos dainos turėtų būti tokios:
Man taip patogu ant sofos su tavim
žiūrėti serialą visą valandą,
gal pažiūrėkim dar kelias serijas.
Jei tu užtruksi biure,
aš nebumbėsiu,
nes galiu tavim pasitikėti ir žinau, kad mane myli.
Tau mano penis tinkamo dydžio,
Tau mano penis tinkamo dydžio.
Ačiū labai. Naujasis Džersi, labanakt!
- Bretai, puikus šou. - Ačiū, Mere.
Ei, gal žinai, ar atėjo Raudonoji Voverė?
Ne, Raudonoji Voverė neatėjo.
- O Didžioji Meška? - Ne.
Išprotėjęs Oranžinis Paukštis?
- Dešrainiai? - Ne, Bretai.
Gerai, bent Badis G čia buvo.
Bretai, mes apie tai kalbėjome, tie tavo draugai nėra tikri.
Gerai.
- Pasimatysim kavinėje. - Taip.
Gerai.
Puikus šou, Bretai, tu fantastiškas.
Buvai nuostabus.
- Gerai. - Tiek daug blogų žodžių. Dievinu.
Mes einame į kavinę atšvęsti. Nagi.
- Tau neišeina parodijos. - Nebūk nemandagus.
- Eikit iš čia. - Lauk, būk mandagus.
Pasimatysim kavinėje.
Ei, gerai pasirodei.
Ačiū, Badi G.
- Nemaniau, kad ateisi. - Ar juokauji?
Nė už ką nepraleisčiau. Nagi.
Eime ko nors suvalgyti. Nagi.
Gerai.
Nagi, Badi.
Išvertė Lina Vingrytė