Downloaded from YTS.MX
Jeg har alltid beundret amerikanske stand-up-spesialer.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Komikerne virker alltid så kule.
Røyker, selv om de ikke røyker.
Ankommer et fullsatt lokale uten en bekymring i verden.
Jeg forstår det.
Livet går fort, så du må gå sakte.
Det er min tur.
Tid for mitt første show.
Tid for å skinne. "Hvordan har moren din det?"
På tide for meg å vise alle hva jeg er god for.
Showtime. Kom igjen.
Hvorfor sa jeg ja? Jeg vil ikke. Det er for mange folk der ute.
- Det er galskap. - Ta deg sammen.
Som jeg sa, tid for å vise hva jeg er god for.
Lykke til, Brett.
- Takk, Buddy G. - Ha det moro!
På verdens beste sted, New Jersey.
New Jersey, hvordan går det?
La oss begynne med navnet mitt.
Jeg heter Brett Goldstein. Det er mitt ekte navn.
I London, England, er det et ganske eksotisk navn.
Ingen kjenner en Brett Goldstein.
Jeg har kommet til østkysten. Hvem kjenner en Brett Goldstein her?
Alle.
Alle kjenner en Brett Goldstein, og ikke bare det,
Brett Goldstein er visst også navnet på mannen
som fingret deg på sommerleir.
Så...
jeg er her for å fortsette en flott og viktig tradisjon.
Takk.
Jeg kom til Amerika første gang for noen år siden.
Jeg kom for å gjøre et stand-up-show,
men visste ikke om jeg ville passe inn på scenen her.
Jeg var i LA, på The Comedy Store
for å se et show, hvordan det var.
Alle showene jeg så var geniale,
men selvtilliten var merkelig.
Alle kom ut på scenen, "Hva skjer, bitches?"
Så følger en merkelig raseprofilering.
De sier, "Hva skjer, bitches? Hvor er mine peruanere?"
Jeg er engelsk, ikke sant?
Jeg gjør stand-up som jeg gjør sex.
Mitt sanne instinkt er å komme på scenen og si,
"Beklager.
Tusen takk for at jeg får gjøre dette.
Jeg lover det skal gå raskt.
Jeg holder hodet nede. Pløyer gjennom.
Nei, ingen øyekontakt. Jeg er like flau som deg.
Du må ikke betale meg, jeg er bare takknemlig.
Jeg betaler deg." Det er for mye, for langt.
Nå har jeg reist over hele landet. Jeg har sett alle stedene nå.
Jeg så en mann masturbere utenfor et apotek
en solrik tirsdag ettermiddag.
Jeg har også sett fæle ting.
Har vært overalt, sett alt.
Jeg har vært i Det hvite hus, som vi alle har vært.
For et par år siden, hvis dere vet det,
ble folka fra Ted Lasso invitert til Det hvite hus.
Ja.
Det var en...
annen tid, andre folk i Det hvite hus.
Husker dere rollebesetningen der,
så kom noen andre, så fikk de gamle en ny sesong.
Uansett, det var den mellomste, det var stort å bli invitert.
Noe jeg ikke visste var at på grunn av skattebetalere,
serverer de ikke ordentlig mat og drikke til gjester
for det er sløsing med skattepenger, som er veldig ærefullt.
Skulle ønske de sa det på forhånd
for jeg spiste ikke og drakk ikke før vi dro,
fordi jeg regnet med vi skulle leve som konger.
Som jeg innser er nøyaktig motsatt grunn til hvorfor
den bygningen eksisterer.
Vi var der i ni timer.
Time åtte satt jeg med presidenten
og sa, "Er du sikker? Bare litt vann.
Vær så snill, sir.
La meg Uber Eats."
Hva mer ville jeg fortelle om?
Dere vet... Gjør dere ikke?
Du vet når du er på Sesam stasjon, ikke sant?
Alle har gjort det.
Jeg var med på Sesam stasjon, og sier dette uten ironi.
Dette er ingen spøk. Jeg mener det helt alvorlig.
Det var den beste dagen i mitt liv.
Som er veldig bra, men etter det måtte jeg fortsette livet.
For å være ærlig,
på et punkt hver dag tenker jeg,
"Hva faen er poenget lenger?"
Når jeg var på Sesam stasjon, sa folk,
"Det blir ikke bedre enn dette."
Jeg dro til Det hvite hus. Blir ikke bedre enn det.
Ja, jeg traff presidenten, men han er ikke Big Bird.
Og jeg er redd for at om jeg får barn,
at barna en dag sier til meg,
"Var dagen jeg ble født den beste dagen i ditt liv?"
Så sier jeg, "Nei...
tydeligvis ikke.
Har du møtt Elmo?
For det har jeg.
Din arrogante drittunge.
Og om Joe Biden hadde hatt ostepop,
hadde du vært nummer tre."
Noe interessant ved å gjøre Sesam stasjon... For en setning.
Jeg hadde på en måte...
en tanke om hvem som var min favoritt,
men det var ikke slik.
Min favoritt var Kakemonsteret.
Forventet ikke det.
Kakemonsteret overrasket meg. Jeg tenkte, "Faen, du er morsom."
På vei hjem tenkte jeg, "Hvorfor liker jeg Kakemonsteret?"
Så slo det meg plutselig,
"Det er fordi Kakemonsteret er en avhengig person."
Men vi møter ham på stadiet i avhengigheten hvor han er morsom.
Om noen få måneder vil du ikke henge med ham.
Snart er han et mareritt.
Akkurat nå er han på topp.
Jeg synes de burde ha en intervensjonepisode
på Sesam stasjon, der Big Bird drar hjem igjen
og pengene hans er stjålet.
Det er en sti med kjekssmuler.
Kakemonsteret går inn på kjøkkenet og slår på lyset
og de står på rekke og Elmo sier, "Elmo tror du har et problem."
Jeg burde begynt med å si,
Elsker landet deres.
Man må si det. Jeg elsker landet.
Ja. Ok.
Jeg elsker landet deres.
Ingen kommentarer. Alt virker... bra.
Ingen kommentarer.
En kommentar. Bare en. Den er veldig liten.
Alt annet er perfekt. Ville ikke endret noe.
Min eneste kommentar, og det er sikkert kulturelt.
Jeg forstår ikke toalettene deres.
Kall meg gammeldags,
men jeg vil ikke se dere drite.
Jeg forstår ikke hvorfor dørene dekker overkroppen, ingenting annet.
Du kan se penis og ballene, dritten og ansiktet,
men ikke brystet, det ville vært ekkelt.
Dere har rett.
Som om det ikke er nok, ingen panikk, det er alltid
en lang vertikal sprekk helt ned, så du definitivt får sett alt.
Hver gang jeg går inn på et toalett får jeg øyekontakt med en som sliter.
"Hei. Går det bra? Du trenger mer fiber."
En gang iblant er du heldig og får toaletter som
er et lite rom med vegg og dør,
men de har alltid en lås som kun er en knapp
og du aner ikke om det betyr at døra nå er låst.
Og toalettet er alltid langt unna.
Du tenker alltid, "Er det trygt?"
Og eneste måte å sjekke om det er låst er å låse opp, så...
Det er enten permanent låst eller ulåst.
Det er som Schrödingers dritt.
I England, når vi skal gå nummer to, går vi inn i et bankhvelv
i en ubåt under elven Themsen...
slik Winston Churchill ville det.
To kommentarer, kun to.
Alt annet er perfekt. Ville ikke endret noe.
Bare en liten kommentar, sikkert kulturelt.
Ikke misforstå meg,
men måten amerikanere fullfører telefonsamtaler på
er aggressiv og brå.
I England tar det omtrent 25 minutter å avslutte en samtale.
Vi gjør det sånn, "Tusen takk.
Hyggelig å prate. Hils.
Ja, snakkes i morgen.
Hils alle. Bra jobba og sånn.
Ja, ja, ok. Nei, god natt, sir, ja.
Ok, hils. Ja, tusen takk.
God prat, takk.
Takk, hyggelig. Takk.
Takk, ha det bra."
I Amerika får du informasjonen, og sier, "Jepp."
Hver gang jeg snakker med en amerikaner,
føles det som jeg har gjort noe galt.
Jeg tekster med en gang, "Er vi ok?"
De svarer, "Alt bra", punktum, ingen kyss.
Jeg tenker, "Faen, det er verre enn jeg trodde."
Jeg tekster tilbake, "Slår vi opp?"
"Jeg er regnskapsføreren din, hva mener du?"
Jeg bare, "Hvorfor oppfører du deg som ei fitte?"
Åh, kjære.
Åh kjære, la oss håndtere det som akkurat skjedde.
Jeg sa veldig uanstrengt F-ordet.
Da jeg ankom flyplassen, sa de jeg kunne bli deportert
hvis jeg gjorde det.
Amerikanere mener visst det er et stygt ord.
Kan vi være voksne og snakke om dette?
Hva er i veien med fittene deres?
Fitte er den delen jeg liker best ved et menneske.
Hvorfor ikke feire det?
I England bruker vi det ordet om alt.
Jeg kan få det til å høres fælt ut, "Hvem er den fitta?"
Men hvis jeg ser min beste venn, kan jeg si, "Fitte!"
Fordi jeg er glad i ham. Ikke sant?
Det har så mange nyanser. Det kan brukes til så mangt.
Det er som snøfnugg for inuitter.
Se for deg at du har vært ute en kveld med jentene
og kommer hjem
og mannen din har tømt oppvaskmaskinen
og en lapp sier, "Vær så god."
Og du sier, "Din lille fitte."
Eller når du endelig møter din kones venn, Sven,
som hun har spilt mye tennis med,
men hun lovte han var homo, men når du møter ham,
sier du, "Denne fitta?"
Jeg håper det er klart hvorfor jeg er på turne.
Jeg prøver bringe fitte til Amerika.
Så, ja...
Det er viktig arbeid.
Jeg ville kalle showet Fitte-misjonen.
Men jeg ble sterkt advart mot det av alle jeg kjenner.
Det er litt som frasen,
"Tilstanden på det." Vet ikke om dere sier det.
Faren min...
Han bryr seg ikke. Vi filmer. Han blir stolt.
Faren min er en enormt pervers, og...
hvis dere møter faren min og er ute med ham,
peker han på attraktive damer hele kvelden
og sier, "Faen ta.
Faen ta.
Se på tilstanden på det."
Ni måneder senere ble jeg født.
Tre kommentarer, bare tre.
Alt annet er perfekt. Ville ikke endret noe.
Det er en liten kommentar, sikkert kulturelt.
Så nydelig som det er her, og det er nydelig,
tror jeg, om vi er ærlige, det føles iblant litt irritabelt.
Jeg føler meg ikke alltid trygg.
Og...
Jeg opplevde noe i New York. Dere kan relatere til det.
For noen dager siden.
Jeg var ute. Halv tolv om kvelden.
Jeg sa ha det, og tok T-banen til hotellet.
Det var fullt av folk.
Vi stoppet på en stasjon,
og alle gikk av bortsett fra meg og en annen person.
Når dørene lukket seg,
hadde jeg et enormt behov for å snu meg mot personen og si,
"Jeg skal faen meg drepe deg nå."
Jeg gjorde ikke det, men følte det, og det var sterkt.
Jeg tenkte, "Har jeg vært her for lenge?"
Denne neste delen, har jeg ingen overgang til,
så jeg tar en pause.
Min mor er skikkelig deilig.
Mamma er deilig.
Jeg har en deilig, sexy, formfull og nydelig mamma.
"Hvorfor du går i terapi, Brett?" Jeg har en...
Jeg har en deilig, sexy, formfull og nydelig mamma.
Ikke synes det er ekkelt at jeg sier dette.
Det er ikke mine ord.
Det er ordene til alle som noen gang har møtt min mor.
Folk møter min mor, og kommer til meg
og sier, "Herregud, jeg møtte moren din. Hun er deilig."
Og til dags dato,
vet jeg ikke hva det er meningen at jeg skal svare til det.
Skal jeg si, "Visst faen!
Visst faen er hun det.
Jeg har sett henne naken.
Hun har sluttet å jobbe, men det har ikke puppene."
High five.
"Jeg har vært inni henne, skjønner du?"
Å, nei.
Så synd. Beklager. Vi hadde en så elegant kveld.
Så synd.
Det skjer så ofte
at når folk sier det til meg som ikke har en deilig mamma selv,
skal jeg si,
"Og din mor har en flott personlighet."
Dere er et bra publikum, New Jersey. Og dere virker...
Jeg er litt distrahert av et barn...
på første rad. Er du et barn?
Er du et menneskebarn?
Ja.
- Hvor gammelt er barnet? - Tolv.
Er du tolv? Ok, vel, du kommer til å lære mye. Og...
Glad du er her.
Og når du snakker med terapeuten din om dette en dag...
bare husk at jeg mente det godt.
Takk for at du er her.
Du virker smart,
og du virker som du takler det seriøse innholdet.
Det er derfor du kom på showet, sant?
Vi kan snakke om det seriøse.
Så, hør, det har skjedd fryktelig mye de siste årene, ikke sant?
Vi har hatt pandemi, vi har hatt krig,
og verre enn alt det, vi har hatt menn.
Menn er ille!
Men er liksom... Menn er ille.
Jeg tror jeg er oppdatert på Time's Up
og Me Too og Ikke du også.
Og her er sannheten, jeg deler den gjerne med dere.
Dere virker smarte. Jeg skal fortelle sannheten.
Jeg har alltid visst at menn er ille.
Vi har hemmelige møter på tirsdager, og vi skryter av det.
På toalettet. Men...
Jeg visste ikke at de var så ille, eller så mange.
Jo mer jeg leser og hører, jo mer blir jeg flau
når jeg introduserer meg til folk. Jeg vil gjerne si,
"Jeg er åpenbart en mann, men ikke... en mann."
Og så skjønner jeg at det må være sånn det er å være tysk.
De siste 75 til 80 årene. Til alle du møter, sier du,
"Vel, jeg er åpenbart tysk, men jeg er ikke... nazist.
Og alle sier, "Er du sikker?"
For du har blondt hår, blå øyne,
og er veldig effektiv.
Og du sier, "Nei, men jeg tar high five rett opp."
Slik vet du det. Med high fives.
Som Elon.
Men det blir verre.
Når jeg leser føles det som jeg er på feil lag.
Det er flaut. I Japan gifter noen menn seg med puter,
fordi de ikke takler kvinner. Hva faen skjer?
Og bare det at jeg snakker om dette
på scenen er problematisk i seg selv.
Fordi, spoiler alert, jeg er mann.
Noen av dere tenker kanskje, "Hva driver han med?
Hva er vinklingen til denne syke jævelen?
Er det Darth Vader som sier, 'Stormtropper er slemme.'
Tilbake til Dødsstjernen. Dere er trygge."
Etterligningen blir ikke bedre.
Seks måneders arbeid.
Det blir verre og verre.
Men alle disse mannegreiene gjør meg stressa.
Jo mer jeg snakker om det,
jo mer jeg hører og leser,
"Jeg tror ikke det finnes annen løsning enn at...
Jeg tror dere må drepe alle menn."
Det må ikke bli ekkelt, må ikke bli stygt.
Bare skaff mye porno og sexroboter og puter,
kast dem i havet, menn hopper etter, en etter en.
Jeg sier dette offentlig fordi jeg håper
at når dere gjennomfører det, beholder dere meg som maskot.
Jeg skal være snill. Lage mat og vaske,
ikke et pip fra meg.
Og hvis dere på et tidspunkt, i det nye kvinnesamfunnet,
vil forplante dere, jeg skal åpenbart ikke ha sex,
jeg ville ikke spurt.
Men hvis dere vil forplante dere, bare nikk til meg
så legger jeg en krukke sperm på et trygt sted.
Interessant oppdagelse, det å være engelsk i deres land.
Jeg kan si "liten krukke med sperm", og dere finner det sjarmerende?
"Krukke sperm" på engelsk høres ut som en barnebok.
"Den lille krukken med sperm som kunne".
Det går ikke med amerikansk aksent,
"Jeg gir en krukke sperm." Dere bare, "Herregud.
Ikke gjør det. Hold spermen din for deg selv, unge mann."
Jeg har aldri sett Downton Abbey, men vet det er stort her.
Jeg antar at hver episode er, "Herre, liten krukke med sperm."
"Hva spiser vi på Thanksgiving?" "Krukke med sperm."
"Åh, dåpen skal snart..." Glem det.
Jeg tror giftig maskulinitet er ekte.
Det kommer fra min generasjon menn og de før oss.
Vi ble oppdratt til ikke å være åpne, sårbare,
det er dårlig, det er svakt.
En av de eneste måtene å bekjempe det
er å dele mer.
Men... har du noen gang delt noe med en venn
også har de delt noe tilbake og så har du tenkt,
"Herregud, skulle ønske jeg hadde latt være."
Fordi jeg har en eksvenn.
Jeg har en eksvenn på grunn av denne delingen.
Jeg kjenner en mann.
Gikk på skole sammen, vokste opp sammen.
Han er som familie. Jeg ville dødd for ham.
Ville ikke blitt venner i dag,
men vokste opp sammen, som familie.
Ville dødd for ham.
Han er den typen man sier har et hjerte av gull,
som er noe man aldri sier om de som har et hjerte av gull.
Hjerte av gull er som, "Kan jeg være ærlig?"
ender aldri bra.
Det ender ikke med, "Jeg elsker deg."
Det ender alltid med noe som,
"Lyden av deg som spiser gir meg selvmordstanker."
Uansett, venn fra skolen, kjent ham hele livet, hjerte av gull.
For noen få år siden hadde jeg en åpenbaring.
"Vi vet ingenting om hverandre.
Og vi vokste opp sammen.
Vi snakker aldri om noe." Og jeg sa, "Skal vi prøve noe?
Vi går ut, tar noen drinker,
og la oss prate om hvordan vi føler oss og sånn."
Og han sa, "Har du et nervøst sammenbrudd?"
Jeg svarte, "Vi får se". Og...
vi gikk ut, tok noen drinker, jeg begynte.
Jeg sa noe høyt for første gang.
Jeg snakket om kjæresten jeg hadde da, og sa,
"Jeg tror jeg elsker henne. Det føles som jeg gjør det,
men når jeg går ut, blir jeg tiltrukket av andre hele tiden.
Jeg vet ikke om det er naturlig,
eller om jeg ikke elsker henne."
Og han sa, "Ja, jeg skjønner hva du mener."
Han sa, "Noen ganger...
når det blir litt mye med kona, går jeg ned i byen under lunsjen,
og får ei hore til å suge meg."
Og jeg bare, "Ja...
Veldig likt.
Veldig lik historie. Skjønner hvordan min historie ledet til din.
Veldig likt." Og jeg tenkte, hva skal jeg si nå?
Han gjorde meg stum.
Jeg burde ikke dømme ham.
Skammen fører ham ned i byen.
Men samtidig har jeg hørt,
at som menn skal vi si ifra til hverandre.
Så jeg sa, "Hør... kompis...
vi sier ikke 'hore'".
Så, hør...
Jeg bekymrer meg for...
Jeg bekymrer meg...
for at min frykt for forlegenhet...
er større...
enn instinktet til å redde et liv.
Det bor en hund i gaten der jeg bor.
Jeg liker virkelig hunden. Flink hund.
Den har et hus.
Den har en romkamerat. En dame.
Men noen ganger er hunden i gata. Og jeg liker virkelig hunden.
Flink hund. Når jeg ser den,
stopper jeg og... Hvilket ord bruker dere?
- Kjæler. - Dere sier kjæler.
Her er mitt spørsmål til dere,
Gikk dere tomme for verb?
Det er et kjæledyr.
Dere hunder ikke hunden, ikke sant?
Det høres skummelt ut.
"Skal vi dra og grise grisen?"
"Nei, takk, amerikanere, tusen takk."
Ekkelt.
Jeg liker hunden. Når jeg ser den,
stopper jeg og stryker den. Det høres verre ut.
Det er verre. Når...
Jeg stopper og tar på den.
Jeg... rufser den opp. Får hendene mine på den hunden.
Nei, jeg er ikke... Ikke se sånn på meg.
Jeg vil ikke at dere tror,
"Dårlig på etterligninger, og han knullet en hund."
Ingenting foregår mellom...
Det er platonisk mellom meg og hunden, ok?
For meg hvert fall.
Jeg putter ikke ord i...
Jeg putter ingenting i hundens munn.
Kan mann og hund være venner uten sex?
Jeg tror det, ja.
Ok? Så når jeg ser hunden, stopper jeg og vinker.
Vinker fra avstand.
En dag er hunden ute med kvinnen,
jeg stopper og snakker med kvinnen.
Og kvinnen sier, "Jeg må løpe et ærend.
Kan du gå en tur med hunden?"
Og jeg sa, "Gjerne."
Det var første gang jeg var alene med hunden,
som jeg har lov til å være. Jeg har sertifikat.
Og jeg har hunden i bånd.
Jeg tar den til parken.
Jeg går rett til midten av parken.
Så tar jeg båndet av,
og hunden stikker med en gang
rett mot hovedveien.
Og det var mange mennesker der,
og jeg tenkte, "Jeg vil ikke lage noe styr."
Min største frykt er å bli en GIF som sendes rundt,
"Faen heller!" Ikke sant?
Så, jeg tenkte... "Jeg lar den dø."
Jeg skulle bare si, "Bilen kom ut av ingenting."
Den gjorde ikke det. Veien var veldig rett.
Jeg så den på lang avstand.
"Jeg hørte den ikke."
Den var ikke elektrisk. Det var en bensin-slukende maskin.
Det fikk meg til å tenke at jeg må ikke få barn.
For hvis jeg hadde hatt en drittunge...
En skikkelig drittunge, og jeg var ute med den,
og barnet lagde kaos
og noen sa, "Hvem er det sin?" Ville jeg bare...
"Jeg vet ikke, den virker fæl."
Og du ville visst det var min. Det ville vært hårete.
Den lille varulvungen som løper rundt som Eddie Munster.
"Sikkert du ikke kjenner ham?" "Ja."
"Hvorfor sier han pappa?" "Slipp, Brett Jr."
New Jersey...
Jeg hørte reaksjonen deres, så jeg må si dette...
ellers vil dere ikke kunne nyte resten av showet.
Hunden overlevde.
Ok.
Ok. Ja.
Tror dere er tøffe, men takler ikke en historie
der en hund kanskje døde. Hunden har det fint.
Hunden løp dit,
så løp den dit, vi hadde en fin tur,
så tok jeg hunden hjem, og vi elsket.
Lykkelig slutt for begge to.
Derfor er barnet mitt hårete.
"Unødvendig. Unødvendig, Adam."
Beklager. Vi hadde en så elegant kveld.
Hva er det? Mine biceps?
Ja, nei, jeg...
Nei, jeg... har trent.
Må det, for jeg holder denne lenge.
Vi kan snakke om det hvis du vil.
Ja, jeg går på treningssenter.
Jeg går på treningssenter. Greit, jeg skal snakke om det.
Jeg går på treningssenter jevnlig.
Jeg går dit av spirituelle grunner faktisk.
Fordi jeg vil se bra ut naken.
Men ærlig talt, jeg liker ikke treningssenteret jeg går på.
Jeg hater det. Jeg går fordi det er det nærmeste.
Det er et testosteronisk treningssenter,
hvis det ikke er en pizza.
Det er et testosteronisk og ostete deep-dish treningsstudio.
Ikke sant? Det er alle slags menn
som bare står der, humørsyke og stirrer på hverandre.
Og jeg vil bare bruke vektstangen,
men noen er alltid der i timevis,
og jeg spør, "Kan jeg bruke den?"
De sier, "Stikk av",
og jeg sier, "Ja, kult."
Tar knebøy uten vekter.
Noe skjedde her om dagen på treningssenteret. Helt sant,
og det viser effekten av musikk.
Jeg vet ikke om det var et uhell eller med vilje,
eller om spillelisten var på shuffle,
men denne sangen begynte.
Alle ser truende ut, stirrer på hverandre,
løftet vekter, så humørsyke ut.
Så kom neste sang, denne.
Alt endret seg.
Har dere sett en mann løfte vekter med en melankolsk mine?
Det er noe. En som tok push-ups gråt.
Mannen på tredemøllen sluttet med sprinter
og begynte å granske sjelen.
Og mannen ved vektstangen,
kom til meg og sa, "Beklager at jeg var aggressiv.
Jeg tror ikke min mor elsket meg nok som barn."
Jeg sa, "Skjønner."
Han sa, "Vil du bruke vektene?" Jeg sa, "La oss bruke dem sammen."
Jeg vet.
Sann historie, ord for ord.
De ekte vektene var vennene vi fikk på veien.
Jeg ble venn med en av dem.
Det er noe med menn som trener på treningssenter,
noe går jeg glipp av når de trener for mye,
og går stor, større, pyramide.
Stor, større, menneskelig Toblerone...
Jeg ble venn med en Toblerone-mann.
Vi pleide snakke etter trening,
så ble han borte noen måneder.
Når han kom tilbake sa jeg, "Hvor har du vært?"
Han hadde dratt til Kina for å trene
for å bli Shaolin-kriger eller noe.
Jeg spurte, "Hvordan var det?"
Han sa, "Det var jævlig fantastisk, faktisk.
De vekket oss klokka tre om natta og slo oss med sekker."
Jeg sa, "Det høres utrolig ut."
Han sa, "Jeg kan sparke veldig høyt." Jeg bare, "Åh, kult."
"Hvor høyt kan du sparke?"
Og han sa, "Kunne sparket deg i hodet."
Jeg sa, "Åh. Interessant måleenhet."
Han sa noe jeg tror på.
At fordi han hadde trent slik, måtte han nå,
hvis han var i en bar eller noe,
og noen begynte å krangle,
måtte han ifølge loven si tre ganger
at han var et dødelig våpen
før han kunne sloss.
Ingenting eskalerer en slåsskamp raskere...
enn at noen sier, "Jeg er et dødelig våpen."
"Hørte du meg?" "Ja, alle hørte deg."
"Hør igjen, jeg er et dødelig våpen."
"Skal vi gå ut?"
"Vent. Jeg er et dødelig våpen."
Hva er du, drittsekk-Beetlejuice?
Men jeg trodde på ham. Det ga mening for meg.
Jeg innså nylig at hvis det er sant,
betyr det at hvis han dreper noen, i retten,
kan dommeren si, "Sir, kan jeg sjekke det?"
"Sa du tre ganger at du er et våpen?"
"Ja, jeg gjorde det." "Sak henlagt. Ikke skyldig."
"Hun sov når jeg sa det, men jeg sa det."
Hun er ikke ekte.
Hunden overlevde.
Når skal dere stole på meg?
Av alle verdens problemer,
og vi har mange, kan jeg være ærlig et øyeblikk,
jeg tror vi har et stort problem alle andre problemer kommer fra.
Og det er økonomisk ulikhet.
Gapet mellom fattig og rik er vanvittig.
Det blir verre.
Jeg tror alle våre problemer kommer fra det.
Jeg tror eneste måte
vi kan håndtere dette på er å skattlegge de rike. Og...
Det er noe jeg brenner for.
Jeg har vært på demonstrasjoner med vennene mine.
Og...
for et par år siden...
Fikk jeg en jobb.
Det er første gang i livet jeg har fått ganske godt betalt.
Og jeg var på en demonstrasjon med vennene mine,
"Skattlegg de rike...
Kanskje håndter dem individuelt, sak for sak.
La oss høre hva de har å si."
Noen har sikkert gode hjerter. Hjerter av gull."
Jeg skal si sannheten. Jeg var involvert i Ted Lasso, og...
Takk.
Tusen takk, og... jeg er evig takknemlig for det.
Det endret livet mitt.
Jeg hadde jobbet i årevis før det.
Det gjør en stor forskjell når folk faktisk ser på.
Før Ted Lasso,
Jeg hadde lagd ting uten at det ble noe av det,
"Ser deg senere, tjueåra, bortkastet tid."
Ted Lasso endret livet mitt.
Jeg føler meg privilegert, folk kommer ofte til meg
og sier, "Hva er det neste?"
Dere har vært generøse med meg,
jeg skal dele noe eksklusivt.
Ikke si det til noen,
for dette showet kommer ikke ut på en stund.
Jeg har vært i LA. Pitchet et show.
Jeg er veldig spent. Jeg har ikke solgt det enda.
Jeg sier det.
Det neste showet jeg vil lage
heter "MDMA Fighting."
Det er... du tar to flinke MMA-utøvere,
gir dem MDMA 30 minutter før kampen,
en halvtime senere setter du dem i bur sammen og sier, "Gå!"
Og de går mot hverandre.
"Du er så stor.
Huden din er så stram."
Dommeren sier, "Kom igjen." Dytter dem sammen,
men de bare koser med hverandres nakker
klemmer på hverandres hoder.
Han sier, "Bryt opp." Men de bare, "La oss være."
Og de begynner å kose.
De slipper ikke hverandre, de bare koser og koser.
Og de ender på bakken og de koser.
Så ligger de arm i arm, og ser opp,
og en sier, "Det er et bur."
Og den andre sier,
"Når du tenker på det, er alt et bur?"
Takk.
Tusen takk. Arbeidet går bra.
Mark Cuban sa ja, vi får se.
Bare en advarsel, det neste jeg skal si
er det mest kontroversielle jeg sier i kveld.
Så bare forbered dere,
så er det enklere herfra og ut, ok?
Men jeg skal si dette...
fordi jeg synes det er viktig å fortelle sannheten.
Jeg vil ikke late som jeg er noen andre.
Så jeg bare sier det, så er det sagt, ok?
Jeg elsker musikaler.
Jeg skal ikke late som lenger. Jeg elsker faktisk musikaler.
Jeg elsker musikaler, hater teater.
Teater er kjedelig og dere vet det.
Når du har sett en musikal er det vanskelig å se et teater igjen.
Når du har opplevd majestetiske "Defying Gravity,"
er det vanskelig å få noe ut av "Være eller ikke være."
Teater er kjedelig,
og alle som sier noe annet lyver til deg og seg selv.
Chekhov kan dra til helvete.
Og Shakespeare... hvorfor snakker vi fortsatt om ham?
Jeg så Romeo og Julie.
Det er en kopi av West Side Story.
Du tror jeg ikke merker det fordi du tok bort klikkingen.
Kom igjen.
Og om Shakespeare er en genial forfatter,
la oss snakke om handlingen i Romeo og Julie.
Først to akter, fint. Sjelevenner, fint.
Så sier Julie, "Jeg vil gifte meg med Romeo." Faren sier nei.
Og han låser henne inne på et soverom med en prest og en nonne.
Hun sier, "Hva gjør jeg?" Presten, "Jeg har en idé."
Aldri et godt tegn når presten sier det til et barn.
Han sier, "Jeg har gift, jeg har ikke prøvd den,
men hvis du tar den, er du nok død i 48 timer,
de har begravelse, sørger,
legger deg i en krypt, og om to dager
kommer Romeo, du våkner, og dere kan stikke av.
Hvis Shakespeare er en så god forfatter,
burde neste setning Julie sier være...
"Har noen en bedre idé?
Det høres sjukt ut."
"Nei, Julie, det er alltid det mest åpenbare.
Det er alltid... Det blir 48 timer med gift."
"Kan vi ikke snike oss ut?"
"Nei, beklager, det må bli 48 timer med gift."
"Skal de ha begravelse?"
"Ja." "Hva om de kremerer meg?" "Du tenker for mye, Julie."
Jeg så Hamlet eller Macbeth, vet ikke hvilken.
Jeg så Hamlet eller Macbeth, de er begge bare tøv.
Så lav var standarden folk hadde for underholdning.
Midt i Hamlet eller Macbeth, samme hvilken.
Midt i Hamlet eller Macbeth, sier en av karakterene dette,
"Vel, ja. Som haren, som løven."
Og folk lo. Jeg var forbanna.
"Kødder dere med meg?"
"Synes dere dette er morsomt?"
"Kom på en åpen mikrofon- komikerkveld.
Hør noen spørre etter peruanerne.
Det blåser hjernen ut av hodet på deg."
En dag vil jeg være med på teater
og dette blir brukt mot meg.
Jeg sa ikke det ikke er morsomt å være med.
Det er morsomt. Det er kjedelig å se på.
Kom og se på meg.
Jeg hater teater, elsker musikaler.
Musikaler er som teater, bare at det skjer ting.
Men så mye som jeg elsker musikaler,
kunne jeg ikke vært med i en.
Ikke fordi jeg ikke kan synge og danse. Kan ikke det.
Det er fordi, selv om jeg elsker dem,
kan jeg ikke lage ansiktet...
som alle må gjøre på begynnelsen av musikaler
uten å ville, du vet, selvskading.
Siden vi filmer dette, skal jeg gjøre det nå.
Jeg skal lage ansiktet. Dere har alle sett en musikal?
Noen er rare, vanskelige, dype, tullete.
Alle begynner med en skuespiller som lager dette ansiktet.
New York City, jeg klarte det.
Faen, jeg ville blitt dårlig.
Ok, nå er vi kommet til forholdsdelen av showet.
Har vi noen gifte?
Så mange.
Er du gift? Hvor lenge?
Nesten 30 år.
Neste 30 faens år. Respekt.
Høres ut som rekord. Kan noen slå det?
Førtisju.
Førtisju faens år her.
Dette er en rar auksjon. Ingen vinner noe.
Men... dere vinner vår respekt. Førtisju, 30.
Jeg skal ikke gjøre narr av de som er gift.
Jeg har kun respekt for dem.
Jeg har ikke vært gift.
Jeg har aldri avlagt ed foran Gud eller loven, det har dere.
og dere mente det nok...
den gangen.
Jeg har aldri vært gift.
Og sannheten er, jeg har aldri hatt lyst.
Og jeg forsto nylig hvorfor.
Komedie har skylden.
Det har ødelagt ekteskap for meg
fordi jeg vokste opp besatt av stand-up og komedier,
som vil si at jeg hele livet så en stereotypi av ekteskap.
Jeg trodde ekteskap var
når en mann bor med en kvinne
som aldri, aldri vil ha sex men ham igjen.
Ikke sant? Alle komedier var,
"Deborah, hvorfor knuller vi ikke?" Dere skjønner?
"Torsdager på NBC."
"Frigid Frieda er tilbake", ikke sant?
Og jeg tenkte, "Jeg liker sex. Høres fælt ut! Hvorfor gjøre det?"
Men nylig har jeg snakket med mange straighte par
i langvarige forhold, og spurt dem
om sexlivet deres, fordi jeg er pervers.
Og jeg forstår ikke småprat.
Og det jeg har merket meg for det store flertallet
er at stereotypien er feil.
De fleste sier, "Ja, vi har nok sex."
De fleste kvinnene synes ikke de har nok sex.
Og grunnen til at det har blitt så stille...
er fordi det er sant.
Faen ta, det var anspent.
Så, hvis det er tilfellet, og det er det helt klart,
hvorfor er det slik? Heldigvis har jeg en teori,
ellers ville ikke dette ført fram.
Jeg tror det er fordi sex er rart. Spesielt sånn jeg gjør det.
Så...
Hunden overlevde. Nå, hør.
Sex er rart, spesielt i begynnelsen.
Begynnelsen av sex er stressende.
Jeg føler det for sex som for ecstasy.
Jeg er alltid nervøs først.
"Håper det går bra."
Når jeg er i gang, "Hvorfor gjør jeg ikke alltid dette?"
Dette er to veldig ulike tilstander, ikke sant?
En er som å være menneske. En er som å være dyr.
Det er en stor overgang fra det ene til det andre.
Og alle må gjøre det.
Som noen som gjør en TED Talk.
Noen som gjør TED Talk.
De er liksom... "Ja, universet," eller noe.
Den samme personen, et par timer senere,
kan være slik.
Det er ikke sånn jeg gjør det.
Jeg prøver få fram et poeng. Det er ikke...
ikke nøyaktig... Det er en overdrivelse.
Alle må gjøre det. Smarte mennesker. Albert Einstein sa en dag,
"E er lik MC i annen", og...
Stor overgang fra en tilstand til den andre.
Derfor er å bli seksuelt avvist det mest ydmykende som finnes.
Du er på en date med noen og feiltolker signalene.
"Åh, tid for å bli et dyr."
Du putter på poter og apemaske og prøver komme over sperringen
hun bare, "Hva gjør du?"
Og du bare, "Absolutt ingenting.
Jeg nyter samtalen. Mer, takk.
Det var som et teater. Elsker det."
Og derfor tenker jeg...
I begynnelsen av forholdet, er det enkelt for en mann
å ta initiativ til sex fordi hun ikke kjenner deg.
Så du kan si til deg selv, "Jeg er et stort, sterkt dyr."
"Jeg er en stor, sterk ape-dyr-mann."
Og du kommer over sperren og kan ta initiativ til sex.
Men når du har vært sammen med noen i...
tre uker...
hver gang du skal over sperren, sier en del av deg,
"Jeg er et stort, sterkt apedyr.
Jeg er et stort, sterkt dyr, men hun så meg gråte
under finalen av Det store bakemesterskapet.
De fantastiske jævla sconesene."
Jeg har aldri vært gift. Men jeg tror at jeg har...
prøvd de fleste typer forhold.
Korte, medium, lange, i bånd.
Det lengste var i fjor, jeg bodde med noen,
og det endret alt,
for før det trodde jeg en kjæreste ville si
å møtes tre-fire ganger i uken,
og når dere møtes,
viser du de fire prosentene av deg selv
som er akseptable for allmennheten.
Når du føler de 96 prosentene boble frem,
sier du, "Dette var hyggelig, vi sees."
Skynder deg hjem, lukker døren, og lader opp igjen.
Hun var i huset mitt. Dag to, de 96 prosentene var overalt.
Hun synes jeg var en jævla raring fordi jeg steiker alt i wok-panne.
Men er det godt nok for wok,
er det godt nok for havregrøt.
Jeg har et system for å kle meg som gjorde henne gal.
Jeg skal dele det med dere, det vil endre livet deres.
Slik kler på meg. Når dagen er over,
tar jeg klærne av og putter dem i vaskemaskinen.
Når den er full, setter jeg den på.
Så legger jeg alt i tørketrommelen, og slår den på.
Når den er ferdig, tar jeg på meg klærne rett fra tørketrommelen.
Og syklusen fortsetter.
Jeg kaster ikke bort livet på mellommannen skuffen.
Jeg tar ikke alle klærne. "Fort, vi må gjemme dem.
Folk kommer til huset.
Hvis de ser vi har andre klær, dreper de oss.
De må aldri vite
at vi har mer klær.
Fort, gjem dem skikkelig. Ta dem med opp.
Du må gjemme og brette dem. Putt dem i bokser.
"De må ikke se at vi har klær."
"Vet dere hva jeg trenger? Andre klær.
Jeg må gå opp trappen og åpne boksen og brette ut."
Så mange år jeg har spart.
Vil dere vite hvordan jeg vant to Emmy-priser? Fordi jeg hadde tid.
Jeg er singel nå.
Nei, jeg er singel av valg, hennes valg.
Nei, det var gjensidig.
Vi ble enige om at jeg er en drittsekk
og hun burde gifte seg med eksen.
Men... Nei, det går bra, hun er død.
Det liker dere?
For en rar gruppe mennesker.
Sekstini.
Det er 45 minutter til med dette. Sekstini. Sexstillingen.
Sekstini. Stillingen.
Ikke for meg. Jeg hater det.
Om dere lurte, ingen spurte.
Jeg sier det likevel. Jeg hater 69.
Jeg skal fortelle hvorfor.
Jeg kan ikke gni meg på magen og klappe på hodet samtidig.
Det er sex. Det er ikke faens Cirque du Soleil.
Ja, det er viktig å dele, men man kan bytte på.
Sekstini ender alltid med 11.
To mennesker som ligger ved siden av hverandre, luktende og skamfulle.
Jeg foretrekker 16...
som er analsex med en gravid dame.
Vet ikke om den går gjennom.
Faen heller.
Vi burde snart avslutte.
Det siste jeg vil si,
jeg snakket om kjærlighet og forhold.
Noe jeg ikke har fortalt er at jeg en gang,
opplevde kjærlighet ved første blikk.
Jeg gikk på fest, en kvinne snudde seg,
øynene møttes, og det var sånn, "Faen, jeg er forelsket."
Kjærlighet ved første blikk er sant, ikke sant?
Hvis dere er et par som ikke er enig, blir det en lang kjøretur hjem.
"Hørte du hva han sa?" "Ja, jeg hørte det."
"Han kan ikke etterligne, og han knullet hunden."
Jeg møtte en kvinne, øyekontakt.
Det jeg tenkte er flaut.
Det første jeg tenkte var,
"Ingenting betyr noe."
"Vi kan bo på en eng og spise bær."
Vi ble sammen og denne kvinnen,
hun er halvt irsk, halvt kinesisk, som vil si at hun er utrolig nydelig,
og jeg får aldri lov å etterligne henne.
"Where are all my Chirish at?" Uansett.
Så vi ble sammen, og var forelsket. Jeg tror det er kjærlighet?
Når dere tekster hele dagen,
teksting...
Og hvis hun ikke svarer umiddelbart
tenker du, "Hun er utro.
Hun har ikke svart. Hun har en pikk i seg. Ok.
Og den er større enn min. Hun er endelig fornøyd. Ok.
En annen pikk ble med, hendene fulle.
Hun kan ikke tekste meg. Ok.
Enda en pikk ble med, i munnen,
ellers ville hun bedt Siri svare meg.
Visste det. Jeg er en idiot."
Tjuefem minutter senere svarer hun,
"Beklager, vennen, var på trening. Savner deg."
Og du bare, "Det var da voldsomt."
Er det kjærlighet?
Det er en galskap i slik kjærlighet.
Jeg ser tilbake på meldingene.
Jeg bare, "Er det kjærlighet eller dødstrusler?"
Det gærne man sier til hverandre,
"Kan ikke vente med å se deg. Holde deg.
Med å være oppå deg. Kappe av huden din
og bruke deg som genser."
Du mister all fornuft. Dere ligger i senga sammen,
"Vi må ikke jobbe i dag, må vi?
Vi må ikke jobbe. Vi er forelsket."
Som om sjefen sier, "Hvor er Brett i dag?
Han kommer ikke. Er forelsket. Vi må gi ham betalt fri."
Og du blir skitten.
Dere ligger der, "Ikke gå ut av sengen.
Ikke ta en dusj.
Vi kan bare ligge her med samme urinveisinfeksjon.
Tranebærjuice, min engel?"
Det er kanskje ikke overraskende at forholdet ikke varte.
Når det endte, snakket jeg med søsteren min.
Min søster er det motsatte av meg.
Hun er gift, har barn, er glad.
Jeg sa til henne, "Hva er feil med dette?"
Og hun sa, "Brett, du tar feil om absolutt alt."
"Feil om kjærlighet?"
Hun sa, "Ja, selvfølgelig tar du feil."
Hun sa, "Kjærlighet er..."
"Når du finner din sjelevenn,
du vil føle deg fredfull."
Og jeg bare, "Åh, Da var det absolutt ikke kjærlighet.
Det var... et jævla mareritt. Tror ikke jeg sov."
Jeg har tenkt mye på det, fordi jeg mistenker
at hun har rett.
Men hvis søsteren min har rett,
betyr det at alle deres favoritt- kjærlighetssanger,
ingen av dem er om kjærlighet.
De er bare sanger om avhengighet.
De er alle Kakemonster-sanger.
Ikke sant? Dere vet sangene,
"Kjærlighet, en berg og dalbane,
huset brenner, kapp av pikken."
Ikke sant?
Hvis hun har rett, burde alle kjærlighetssanger gå som dette,
Jeg føler meg så komfortabel På sofaen sammen med deg
Mens vi ser på en film
Kanskje vi ser en til
Hvis du må jobbe sent på kontoret
Kritiserer jeg ikke
Jeg stoler på deg, vet du elsker meg
For deg er penisen min rett størrelse
Tusen takk, New Jersey! God natt!
- Brett, bra show. - Takk, Mary.
Hei, kom Red Squirrel?
Nei, Red Squirrel kom ikke.
- Hva med Big Bear?
Crazy Orange Bird?
- Hot Dogs? - Nei, Brett.
Ok. Vel, Buddy G var der.
Brett, vi har snakket om dette. Disse vennene dine eksisterer ikke.
Ok.
- Ser deg til middag. - Ja.
Kult.
Bra show, Brett. Du er fantastisk.
Du var utrolig.
- Ok, bra. - Så mange stygge ord. Jeg elsket det.
Ja, vi skal feire. Kom igjen.
- Du er elendig på etterligninger. - Ikke vær frekk.
- Ut herfra. - Vær snill.
Vi ses etterpå.
Hei. Du var flink.
Takk, Buddy G.
- Jeg trodde ikke du ville komme. - Tuller du?
Jeg ville ikke gått glipp av det. Kom igjen.
Vi finner noe å spise. Kom igjen.
Ok.
Kom igjen, kompis.
Tekst: Åse Mari Lislegård