Downloaded from YTS.MX
Vedno sem oboževal ameriške stand-up komike.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Komik je bil vedno videti tako kul.
Kadil cigareto, tudi če v resnici ne kadi.
BRETT GOLDSTEIN: DRUGI NAJBOLJŠI VEČER V TVOJEM ŽIVLJENJU
Popolnoma brezskrbno se je pripeljal pred nabito polno dvorano.
Hej, saj razumem.
Življenje brzi, zato moraš hoditi počasi.
A prišel je moj čas.
Čas je za mojo predstavo.
Čas je, da zablestim jaz. "Živjo, ljubica. Kako je mama?"
Čas je, da vsi vidijo, kaj zmorem.
Dajmo, gremo. Čas je.
Ne vem, zakaj sem privolil v to. Nočem nastopati.
Preveč ljudi je. Nočem imeti predstave.
- Noro je imeli takšno predstavo. - Zberi se.
DRUGI NAJBOLJŠI VEČER V TVOJEM ŽIVLJENJU
Kot sem rekel, je čas, da pokažem, iz kakšnega testa sem.
Živjo! Odličen nastop ti želim, Brett.
- Hej, Buddy G. - Zabavaj se!
New Jersey je najboljši kraj na Zemlji.
New Jersey, kako ste?
No, pa začnimo s tem, kdo sem.
Sem Brett Goldstein. Res mi je tako ime.
V Londonu v Angliji, od koder prihajam, je to ime precej eksotično.
Nihče ne pozna Bretta Goldsteina.
Prišel sem na vzhodno obalo. Veste, kdo pozna Bretta Goldsteina?
Vsi.
Vsi poznajo Bretta Goldsteina. In ne samo to,
očitno je Brett Goldstein tip,
ki se te je prvi lotil s prsti na poletnem taborjenju.
Torej...
Tukaj sem, da nadaljujem odlično in pomembno tradicijo.
Hvala za gostoljubje.
V Ameriki sem bil prvič pred nekaj leti.
Prišel sem na stand-up nastop,
vendar nisem vedel, ali bom sodil med ameriške komedijante.
Bil sem v Los Angelesu in šel v The Comedy Store,
da bi si ogledal nastop. Da vidim, kakšni so.
Vse, kar sem gledal, je bilo briljantno,
stopnja samozavesti pa čudna.
Vsi so prišli na oder z odnosom: "Kaj je, mrhice?"
Potem pa začeli z nekim čudnim rasnim profiliranjem.
"Kaj je, mrhice? Kje so moji Perujci?"
Anglež sem.
Moj stand-up je kot moj seks.
Instinkt mi pravi, naj pridem na oder
in se opravičim.
"Hvala, da ste mi dovolili začeti."
"Obljubim, da ne bom dolg."
"Sklonil bom glavo, nekako bo šlo."
"Ni treba vzpostaviti očesnega stika. Nerodno mi je kot vam."
"Ni vam treba plačati, hvaležen sem, da smem to početi."
"Jaz bom plačal vam." To je že preveč.
Zdaj sem prevozil vašo državo. Videl sem vse lokacije.
Videl sem moškega, ki je masturbiral pred trgovino
na sončno torkovo popoldne.
A videl sem tudi slabe stvari.
Bil sem povsod. Videl sem vse.
Bil sem v Beli hiši, gotovo smo bili vsi.
Morda ne veste, ampak pred nekaj leti
so nas iz oddaje Ted Lasso povabili v Belo hišo.
Ja.
Bilo je...
To so bili drugi časi, v Beli hiši je bila drugačna zasedba.
Saj se spomnite te zasedbe,
potem je prišla nova, nato pa je stara dobila novo sezono?
No, govorim o tisti vmes. Da smo bili povabljeni, je bila velika stvar.
Nisem pa vedel, da ti zaradi davkoplačevalcev, odlično opravljeno,
kot gostu ne ponudijo prave hrane in pijače,
ker je to zapravljanje denarja. Kar je zelo spoštljivo.
Ko bi nam vsaj povedali vnaprej,
ker prej nisem ne jedel ne pil.
Domneval sem, da bomo živeli kot kralji.
Kar je popolno nasprotje temu,
zakaj ta stavba sploh obstaja.
Tam smo bili devet ur.
Osmo uro so me posedli s predsednikom
in rekel sem: "Res? Morda samo naprstnik vode?"
"Prosim, gospod."
"Naj naročim hrano od zunaj."
S čim se še lahko poistovetite?
Veste... Kajne?
Saj ste bili v Sezamovi ulici.
Vsi smo bili tam.
Posnel sem epizodo Sezamove ulice. To pravim brez ironije.
Ne šalim se. To prisega vsaka celica mojega telesa.
To je bil najboljši dan v mojem življenju.
Vse v redu in prav, a živeti sem moral naprej.
Če sem popolnoma iskren,
večino dni na neki točki pomislim:
"Kakšen je sploh smisel?"
Ko sem posnel Sezamovo ulico, so mi ljudje govorili,
da je to vrhunec.
Nato sem šel v Belo hišo. Tisto je res bil vrhunec.
Spoznal sem sicer predsednika, ampak on ni Veliki ptič.
Če bom kdaj imel otroka, se bojim,
da me bo vprašal,
ali je bil dan, ko se je rodil, najboljši dan v tvojem življenju,
jaz pa bom rekel: "Ne.
Seveda ne."
"Si spoznal Elma?"
"Jaz ga namreč sem."
"Ti prekleti arogantnež."
"Če bi Joe Biden imel zelo pekoče smokije,
bi bil številka tri."
Zanimivo pri Sezamovi ulici... Kakšen stavek!
Zanimiva stvar, recimo...
Pred snemanjem sem si predstavljal, kdo mi bo najljubši.
Pa med snemanjem ni bilo tako.
Najrajši sem imel Piškotno pošast.
Tega res nisem pričakoval.
Pošast me je čisto presenetila. "Prekleto, kako si smešna!"
Na poti domov sem se spraševal, zakaj mi je Piškotna pošast tako všeč.
Potem pa sem se spomnil,
da zato, ker je odvisnik.
Spoznamo pa ga na tisti točki, ko je odvisnost še zabavna.
Čez nekaj mesecev se ne bi več družil z njim.
Zelo kmalu postane nočna mora.
Zdaj pa je bil zabaven, me razumete?
Res mislim, da bi morali posneti epizodo z intervencijo,
ko bi se Veliki ptič vrnil v gnezdo
in ne bi bilo več denarja.
Bile bi pa drobtine od piškota.
Piškotna pošast gre v kuhinjo, prižge luč,
vsi so tam, Elmo pa reče: "Elmu se zdi, da imaš težavo."
Moral bi povedati še,
da imam rad Ameriko.
To moraš reči. Rad imam Ameriko.
Ja, prav.
Rad imam Ameriko. Brez pripomb.
Brez pripomb. Vse se zdi dobro.
Brez pripomb.
Ena pripomba. Samo ena. Ampak zelo majhna.
Vse drugo je popolno. Ničesar ne bi spremenil.
Edina, zelo majcena pripomba, najbrž gre za kulturno razliko.
Ne razumem situacije na straniščih.
Morda sem staromoden,
ampak ne želim gledati, kako nekdo serje.
Ne razumem, zakaj pregrada pokrije trup, ne pa tudi vsega drugega.
Vidiš torej tiča in jajca, drek in obraz,
prsnega koša pa ne, ker to bi bilo pa ogabno.
Ne, prav imate.
In če še to ni dovolj, brez panike, ker vam vedno ostane
široka navpična vrzel vse do konca, da res lahko vidite vse.
V vsakem stranišču lahko vzpostavim očesni stik z moškim, ki kaka.
"Živjo. Si dobro, stari? Očitno potrebuješ več vlaknin. Si dobro?"
Občasno imaš srečo in prideš na stranišče,
ki je kot pravi prostor s stenami in vrati,
ampak ta stranišča imajo vedno ključavnice, ki so samo gumbi,
ki jih pritisneš, hkrati pa se ti ne sanja, ali si vrata zaklenil.
Stranišče pa je daleč stran.
Ves čas razmišljaš, ali je varno.
Edini način, da preveriš, je, da vrata odkleneš, torej...
Lahko so trajno zaklenjena ali trajno odklenjena.
Schrodingerjevo sranje.
Ko gremo na veliko potrebo v Angliji, gremo v bančni trezor
v podmornico v Temzi,
kot je želel Winston Churchill.
Samo dve pripombi, samo dve.
Vse drugo je popolno. Ničesar ne bi spremenil, prisežem.
Samo majcena pripomba, gotovo gre za kulturno razliko.
Upam, da ne boste vzeli za slabo,
ampak način, kako Američani zaključijo telefonske klice,
se mi zdi agresivno in nenadno.
V Angliji zaključevanje telefonskega klica traja kakšnih 25 minut.
Recimo: "Najlepša hvala."
"Prijeten pogovor, ja. Poljubčke vsem."
"Dobro je bilo, se slišiva jutri."
"Pozdravite vse, odlično opravljeno."
"Ja, ja, prav. Ne, lahko noč vam, gospod."
"Poljubčke vsem. Resnično lepa hvala."
"Dober pogovor, ja, hvala."
"Hvala, poljubčke. Ja, hvala."
"Hvala, prav, hvala, adijo."
V Ameriki dobiš informacijo in rečeš: "Ja."
Vedno, ko govorim s kakšnim Američanom,
se mi po koncu zdi, da sem nekaj hudo zamočil.
Takoj pošljem SMS in vprašam, ali je vse v redu.
On pa odgovori: "Ja." Pika, brez poljubčkov.
Jaz pa si mislim, da je še huje, kot se mi je zdelo.
Potem napišem: "Se bova razšla?"
On pa: "Tvoj računovodja sem, kaj pa govoriš?"
In jaz: "Zakaj pa si tak kurbež?"
Ojej.
Ojej, ojej, posvetimo se temu, kar se je pravkar zgodilo.
Zelo mimogrede sem povedal grdo besedo.
Ko sem prispel na letališče, so mi rekli, da me bodo morda deportirali,
če bom to storil.
Ker Američani baje ne marajo grdih besed.
Smo lahko veliki in pogumni ter se pogovorimo o tem?
Kaj je narobe z vami, pičke?
Pička je moj najljubši del na človeku.
Zakaj ne slavite?
V Angliji to besedo uporabljamo za vse.
Lahko je grdo, recimo: "Kdo je pička?"
A če vidim najboljšega prijatelja, mu rečem: "Pička!"
Ker ga imam rad. Me razumete?
Veliko odtenkov ima. V mnogih okoliščinah jo lahko uporabite.
Kot snežinka za Eskime.
Predstavljajte si, da ste zunaj s puncami
in pridete domov,
mož je končno spraznil pomivalni stroj
ter vam pustil sporočilo: "Ni za kaj."
Rekli bi: "Pička mala."
Ali pa, ko končno spoznate ženinega prijatelja Svena,
s katerim ves čas igra tenis,
vendar je prisegla, da je gej. Ko ga končno spoznate,
si mislite: "Ta pička?"
Upam, da zdaj postaja jasno, zakaj sem sploh na tej turneji.
Pičke poskušam uvoziti v Ameriko.
Ja, torej...
To je pomembna naloga.
To predstavo sem želel poimenovati Misija Pičke.
Vsi so mi to močno odsvetovali.
Nekaj podobnega kot fraza
"Samo poglej, kakšno je." Ne vem, če to govorite tukaj.
Moj oče...
Saj ga ne bo motilo, če povem. Snemamo. Ponosen bo.
Moj oče je velik perverznež in...
Če ga kdaj spoznate in boste nekje zunaj z njim,
vam bo ves čas kazal privlačne ženske
in govoril: "Prekleto."
"Prekleto."
"Samo poglej, kakšna je."
Čez devet mesecev sem se rodil jaz.
Tri pripombe. Samo tri.
Vse ostalo je popolno, ničesar ne bi spremenil.
Zelo majcena pripomba, gotovo gre za kulturno razliko.
Čeprav je tukaj krasno in res je krasno,
mislim, da je nekaj malce čudno, če sem čisto odkrit.
Vedno se ne počutim prav varno.
In...
V New Yorku sem doživel nekaj, s čimer se boste lahko poistovetili.
To je bilo pred nekaj dnevi.
Zunaj sem bil s prijateljem, ob 23:30.
Poslovil sem se in se z metrojem vračal v hotel.
Bila je gneča, res veliko ljudi.
Moj vlak je pripeljal na postajo,
vsi so izstopili, ostala sva jaz in še en človek.
Vrata so se zaprla
in začutil sem potrebo, da se obrnem k njemu ter rečem,
da ga bom zdaj ubil.
Saj nisem, ampak sem hotel in to zelo.
Takrat sem pomislil, da sem morda predolgo tukaj.
Naslednji del... Pravzaprav tukaj nimam prehoda,
zato si bom privoščil odmor.
Moja mama je prava mačka.
Imam mamo, ki je mačka.
Imam mamo, ki je mačka, seksi, z oblinami, krasna je.
"Povej, zakaj hodiš na terapijo, Brett." Imam...
Imam mamo, ki je mačka, seksi, z oblinami, krasna je.
Naj vas to ne vrže iz tira.
Tega nisem rekel jaz.
To pravijo vsi, ki so spoznali mojo mamo.
Težava je, da jo spoznajo, nato pa pridejo k meni
in mi rečejo: "Mojbog, spoznal sem tvojo mamo. Prava mačka."
Še danes ne vem,
kaj naj jim odgovorim na to.
Naj rečem: "Pa res, jebenti!"
"Prav zares je!"
"Videl sem jo nago, stari."
"Morda ne dela več, joški pa še so."
Petka, petka, petka.
"Bil sem v njej, me razumeš?"
O, ne.
Kakšna škoda, res mi je žal. Tako eleganten večer smo preživljali.
Res škoda.
Res se mi velikokrat zgodi,
da mi to rečejo ljudje, ki nimajo seksi mame,
mene pa ima, da bi odvrnil: "Tvoja mama pa ima čudovito osebnost."
Dobra publika ste, New Jersey. Dobra. Videti je...
Malce me moti otrok...
V prvi vrsti. Si otrok?
Človeški otrok?
Ja.
- Koliko je star ta otrok? - Dvanajst.
Dvanajst let imaš? No, veliko se boš naučil. In...
Vesel sem, da si tukaj.
Ko boš nekoč o tem pripovedoval svojemu terapevtu, ne pozabi...
Ne pozabi, da sem hotel dobro.
Hvala, da si prišel.
Videti si inteligenten,
kot da boš zmogel resne zadeve.
Zato prideš sem, kajne?
Da lahko govorimo o resnih zadevah, jebiga.
Veliko se je dogajalo zadnja leta, kajne?
Imeli smo pandemijo, vojne,
in še huje, imeli smo moške.
Moški so slabi!
Moški vedo, da so moški slabi.
Mislim, da sem na tekočem z vsem na Čas je potekel
in Jaz tudi in Ne ti tudi.
Resnica je takšna in z veseljem jo delim z vami.
Videti ste pametni ljudje, povedal vam bom prekleto resnico.
Vedno sem vedel, da so moški slabi.
Sem, ker imamo ob torkih skrivne sestanke, kjer se hvalimo s tem.
Pri trgovini. Ampak...
Nisem pa vedel, da je tako veliko tako zelo slabih.
Več kot berem in slišim, bolj nerodno mi je na neki način,
ko se predstavim komu. Skoraj hočem reči:
"Seveda sem moški, ampak nisem tisti moški."
Najbrž se tako počutijo Nemci.
Zadnjih 75 do 80 let. Vsi, ki sem jih spoznal, rečejo:
"Seveda sem Nemec, nisem pa nacist."
Mi pa vprašamo: "Si prepričan?"
Ker imaš svetle lase, modre oči
in neverjetno učinkovit si.
"Ne, ne, ne, petko dam v običajni višini, kot običajni ljudje."
Tako vem. Zaradi petke.
Vprašajte Elona.
Vedno huje je.
Vsak dan preberem kaj, zaradi česar se mi zdi, da sem v napačni ekipi.
Sram me je. Na Japonskem so se moški začeli poročati z vzglavniki,
ker ne zmorejo živeti z ženskami. Kaj se dogaja, prekleto?
Zelo jasno mi je, da je že to, da govorim o tem
na odru, problematično.
Ker sem, pazite, moški.
Morda se sprašujete, kaj nameravam.
"Kaj bi ta bolnik rad?"
Kot bi Darth Vader prišel sem in rekel: "Jurišniki so slabi."
"Vsi nazaj na zvezdo smrti. Z mano ste varni."
Nič bolje ga ne oponašam.
Šest mesecev delam na tem.
Rekel bi, da je vsakič huje.
Vsi ti moški mi povzročajo stres. Res mi ga.
Več kot o tem govorim z ljudmi,
več kot slišim in berem,
bolj se mi zdi, da ni druge rešitve, kot da...
Mislim, da bo treba pobiti moške.
Ni treba, da je grdo, umazano.
Samo veliko pornografije potrebujemo, spolnih robotov in blazin,
vse skupaj vržemo v ocean, moški pa bodo sledili en za drugim.
To povem javno, ker upam,
da me boste ohranili kot maskoto, ko boste opravili ta odstrel.
Zelo priden bom. Kuhal bom in čistil,
prav nič ne bom govoril.
Če boste v novi družbi izključno žensk ugotovile,
da se želite razmnoževati, seveda ne bom seksal,
tega ne bi hotel ali prosil.
A če se boste želele razmnoževati, samo pokimajte,
jaz pa bom pustil lonček sperme nekje na varnem mestu.
Zanimivo odkritje Britanca v vaši državi.
Rečem "lonček sperme", vam pa se to zdi očarljivo?
"Lonček sperme" z britanskim naglasom zveni kot knjiga za otroke.
"Lonček sperme, ki bi lahko."
Z ameriškim naglasom ne deluje.
"Pustil ji bom malo sperme." Mislili bi si: "Mojbog."
"Ne počnite tega, gospod. Prosim, ne. Kar imejte jo, mladenič."
Nikoli nisem gledal Downton Abbey, ampak vem, da je priljubljena pri vas.
Verjetno v vsaki epizodi rečejo: "Spoštovani lord, lonček sperme."
"Kaj naj pripravimo za žetveni praznik?" "Lonček sperme."
"Kmalu bo krst..." Saj ni važno.
Toksična moškost je resnična stvar. Meni se zdi resnična.
Zagotovo je zanjo kriva moja generacija in starejše.
Rekli so nam, da ne smemo biti odprti, ranljivi,
da je to slabo, za šibke.
Proti temu se lahko borimo,
da se naučimo več deliti z ljudmi.
Ampak... Ste kdaj kaj povedali prijatelju,
on je nekaj povedal vam, potem pa ste pomislili,
da tega niste želeli slišati?
Bivšega prijatelja imam.
Bivši je zaradi takšnega deljenja.
Nekega tipa poznam celo življenje.
Skupaj sva hodila v šolo, skupaj odraščala.
Kot brat mi je, branil bi ga do smrti.
Če bi se spoznala zdaj, ne bi bilo tako,
a skupaj sva odraščala, zato mi je kot brat.
Branil bi ga do smrti.
Zlato srce ima.
Česar nikoli ne rečemo za ljudi, ki imajo zlato srce.
To je podobna fraza kot: "Sem lahko odkrit?"
"Sem lahko odkrit?" Nikoli se ne konča dobro.
"Sem lahko odkrit?" se nikoli ne konča z "ljubim te."
"Sem lahko odkrit?" se vedno konča z, recimo,
"Zaradi tvojega cmokanja bi se ustrelil v glavo."
Skratka, prijatelj iz šole, poznam ga celo življenje, zlato srce.
Pred nekaj leti sem doživel razsvetljenje.
Rekel sem si: "Nič ne veva drug o drugem."
"Pravzaprav nič ne veva, pa sva odraščala skupaj."
"Nikoli se ne pogovarjava." Rekel sem: "Bi nekaj poskusila?
"Greva ven. Nekaj bova spila
in poskušajva se pogovoriti o svojih občutkih in vsem tem."
Vprašal me je: "Imaš živčni zlom?"
Jaz pa: "Bova videla." In...
Šla sva ven, nekaj sva spila. Začel sem.
Povedal sem nekaj, česar nisem še nikoli prej.
Govoril sem o takratni punci.
"Mislim, da jo ljubim. Tako se mi zdi.
Ko pa sem zunaj, me ves čas privlačijo drugi ljudje."
"Ne vem, ali je to naravno, je človeška narava
ali to pomeni, da je ne ljubim zares?"
On pa je rekel: "Ja."
Rekel je: "Ja, pravzaprav vem, kaj misliš."
"Včasih,
ko je z ženo vsega preveč, grem v odmoru za malico v center mesta,
po ulici in poiščem kurbo, da mi ga povleče."
Jaz pa: "Ja..."
"Podobno, podobno."
"Podobna zgodba. Razumem, kako te je moja navedla na tvojo, ja."
"Podobno." Potem sem pomislil, da ne vem, kako naj nadaljujem.
Kar zabetoniral me je.
Verjetno ga ne bi smel sramotiti.
Zaradi sramu hodi po tisti ulici.
Hkrati pa sem slišal,
da moramo kot moški povedati drugim moškim, kar jim gre.
Torej sem rekel: "Glej, stari,
ne bova rekla kurba".
Glej...
Skrbi me...
Skrbi me,
da je moj strah pred osramotitvijo
veliko večji
kot nagon, da rešim življenje.
Na moji ulici živi neki pes.
Ta pes mi je zelo všeč, priden je.
Ne živi na cesti, lastnico ima.
Sostanovalko ima, živi z neko žensko.
A včasih je ta pes na cesti. Res mi je všeč.
Priden pes je, priden. Kadarkoli torej vidim tega psa,
se ustavim in... Kako že rečete?
- Ga pobožam. - Tako rečete, kajne?
Moje vprašanje je naslednje.
Vam je zmanjkalo besed?
To je ljubljenček.
Psa ne psujete, me razumete?
To res zveni strašljivo.
"Gremo na kmetijo pujsat pujse?"
"Ne, hvala, Američani, je že v redu."
Ogabno.
Torej, pes mi je všeč. Kadarkoli ga vidim,
se ustavim in ga pocrkljam. Še huje zveni.
Res je huje. Ne, kadarkoli...
Ustavim se in se ga dotaknem.
Popraskam ga. Dam roke na psa.
Ne, res... Ne glejte me tako.
Nočem, da si zapomnite samo,
da ne znam posnemati ljudi in da sem morda pofukal psa.
Nič se ne dogaja med mano...
Platoničen odnos imava, prav?
Vsaj jaz, ne vem, kaj misli pes.
Ne bom mu polagal besed...
Nič mu ne bom polagal, prav?
Sta lahko pes in človek prijatelja brez seksualnih motenj?
Mislim, da sta lahko.
Kadar torej vidim tega psa, se ustavim in mu pomaham, prav?
Od daleč mu maham.
Nekega dne sem bil zunaj in videl psa skupaj z žensko,
poklepetal sem z njo, ne s psom.
Rekla je, da ima neki opravek.
"Boste še malce tukaj? Bi peljali psa na sprehod?"
Rekel sem, da z veseljem.
S psom sva bila prvič sama,
kar je povsem dovoljeno. Potrdilo imam.
Na vrvici sem imel psa.
Peljal sem ga v park.
Šel sem na sredino parka.
Odpel sem ga
in pes je takoj pobegnil,
naravnost proti glavni cesti.
Veliko ljudi je bilo okrog naju
in nisem hotel narediti scene.
Moj največji strah je, da postanem gif, ki ga ljudje delijo,
na njem pa piše: "Prekleti drek!"
Pomislil sem, da ga bom pustil umreti.
Da ji bom pač moral reči, da se je avto vzel od nikoder.
Pa se ni. Cesta je zelo ravna.
Videl sem ga pol kilometra stran.
"Nisem ga slišal."
Ni bil električen. Dizel je bil.
Pomislil sem, da res ne smem imeti otrok.
Če bi kdaj imel kretenskega otroka...
Če bi kdaj imel kretenskega otroka in bi bil z njim zunaj,
moj kretenski otrok pa bi nekje povzročil kaos,
nato bi pa kdo vprašal, čigav je, bi...
"Ne vem, grozen je videti."
Videlo bi se, da je moj, ker bi imel veliko las.
Mali divji otrok, ki skače okrog kot Eddie Munster.
"Ga gotovo ne poznate?" "Prvič ga vidim."
"Zakaj vam pravi očka?" "Stran, Brett mlajši."
Glejte, New Jersey...
Slišal sem odzive, zato vem, da bom moral povedati,
sicer ne boste uživali v preostanku večera.
Pes je preživel.
Prav.
Dobro, ja.
Mislite, da ste odporni, potem pa ne preživite zgodbe
o psu, ki je morda umrl. S psom ni nič narobe, prav?
Pes je stekel v eno smer,
potem še v drugo, krasno se je sprehodil,
nato sem ga odpeljal domov in ljubila sva se. Prav?
Srečen konec za oba.
Od kod sicer otroku takšni lasje?
"Nepotrebno. Nepotrebno, Adam."
Oprostite. Tako eleganten večer je bil.
Kaj je to? Moj biceps?
Ja, ne, jaz...
Ne, telo... Telovadim.
Moram, ker to reč držim tako dolgo.
Ja. Lahko se pogovoriva.
Ja, hodim na fitnes.
Žal mi je zaradi nje. Hodim v fitnes. Povedal bom kaj o tem.
Redno hodim v fitnes.
Iz spiritualnih razlogov, pravzaprav.
Hodim, ker bi rad bil dobro videti, ko sem gol.
Fitnes, v katerega hodim, mi pravzaprav sploh ni všeč.
Malce ga sovražim. Tja hodim, ker mi je najbližje.
Testosteronski fitnes je.
Če to ni pica.
Nekakšen testosteronsko-sirni fitnes je.
Me razumete? Po njem vedno postavajo moški,
slabe volje, strmijo drug v drugega.
Vedno si želim uporabiti samo uteži,
pa neki tip ure visi tam,
zato vprašam: "Lahko jaz?"
On pa reče: "Odjebi."
Kar strinjam se.
Nato spet delam sklece z lastno težo.
Zadnjič se je na fitnesu nekaj zgodilo. To je resnična zgodba,
ki potrjuje moč glasbe.
Ne vem, ali je bilo ponesreči, ali je kdo to storil namerno
ali pa je šlo za naključen seznam pesmi,
ampak v fitnesu so vrteli to.
Vsi so jezno gledali naokrog, drug drugega,
dvigovali uteži, bili slabe volje.
Naslednja pesem je bila ta.
Vse se je spremenilo.
Ne vem, če ste kdaj videli človeka, ki otožno dviguje uteži.
Resna stvar. Tip, ki je delal sklece, je začel jokati.
Tip na tekalni stezi je nehal teči v hrib
in se začel ozirati vase.
Nato je tip pri utežeh
prišel do mene in rekel: "Oprosti, preveč agresivno sem se odzval."
"Najbrž se mi je mama v otroštvu premalo posvečala."
Rekel sem: "Razumem."
On pa: "Bi šel na uteži?" Jaz pa: "Greva skupaj."
Vem, vem.
Resnična zgodba, od začetka do konca.
Pravo težo nosijo prijateljstva, ki jih sklenemo.
Z enim od tipov sem res postal prijatelj.
Pri moških, ki skupaj telovadijo v fitnesu,
pride del, ki ga moram zgrešiti. Ko ljudje preveč telovadijo,
gre nekako tako: velik, večji, piramida.
Me razumete? Velik, večji, človeški Toblerone. In...
Z enim od teh Tobleronov sem se spoprijateljil.
Po telovadbi sva malce klepetala,
nato pa je za nekaj mesecev izginil in se nisva videla.
Ko se je vrnil, sem ga vprašal, kje je bil.
Izkazalo se je, da je šel na Kitajsko trenirat,
da bi postal šaolinski bojevnik.
Vprašal sem ga, kako je bilo.
Rekel je, da je bilo izjemno.
"Zbudili so nas ob treh zjutraj in nas pretepali z vrečami."
Rekel sem, da zveni grozno.
On pa, da zdaj lahko brca zelo visoko. Jaz pa: "Aja, kul."
Vprašal sem ga, kako visoko.
Rekel je, da bi me lahko brcnil v glavo.
"Zanimiva enota mere."
Povedal mi je nekaj, kar sem mu popolnoma verjel.
Rekel je, da lahko zdaj,
ko je opravil trening,
zakonito reče, da je smrtonosno orožje,
če se želi kdo tepsti
z njim,
nato pa se poda v pretep.
Nič hitreje ne sproži pretepa,
kot če nekdo reče, da je smrtonosno orožje.
"Kaj praviš?" "Si me slišal?" "Ja, vsi smo te slišali."
"Poslušajte znova. Sem smrtonosno orožje."
"Gremo ven?"
"Čakajte, čakajte, sem smrtonosno orožje."
Kaj pa si ti, kretenski Beetlejuice?
Pravzaprav sem mu verjel. Zvenelo je smiselno.
Šele nedavno se mi je posvetilo, da če nekega dne nekoga ubije,
bo na sodišču sodnik lahko rekel:
"Oprostite, lahko preverim?" Če je to res.
"Ali ste trikrat rekli, da ste smrtonosno orožje?"
"Sem, ja." "Prav, primer je zaključen. Ni kriv."
"Spala je, ko sem to rekel, a sem res rekel."
Ona ne obstaja.
Pes je preživel.
Kdaj mi boste začeli zaupati?
Ob vseh težavah po svetu,
in imamo jih veliko, če sem lahko za trenutek iskren,
mislim, da vse izvirajo iz ene glavne težave.
To je neenaka razporeditev bogastva.
Vrzel med bogatimi in revnimi je nora.
Zdi se, da se povečuje.
Iz tega izvirajo naše težave.
Edini način,
da se začnemo ukvarjati s tem, je, da obdavčimo bogate. In...
V to resnično verjamem.
S prijatelji smo bili na veliko protestih.
In... In...
Pred nekaj leti
sem dobil službo.
Prvič v življenju sem imel precej dobro plačo.
S prijatelji sem bil na enem od teh protestov in vpil:
"Obdavčite bogate, obdavčite..."
"Obravnavajte jih posamezno."
"Prisluhnimo jim."
"Nekateri imajo gotovo dobro srce. Zlato srce."
Nekaj vam povem, prav? Sodeloval sem pri Tedu Lassu.
Hvala.
Hvala in... Večno bom hvaležen za to.
Res mi je spremenilo življenje.
Pred tem sem dolga leta delal.
Izkazalo se je, da je precej drugače, če ljudje stvar res gledajo.
Pred Tedom Lassom
sem veliko ustvarjal in to metal stran,
"Se vidimo, dvajseta, kakšna izguba časa."
Ted Lasso mi je spremenil življenje.
To je res privilegij. Ljudje me pogosto sprašujejo,
kaj sledi in kaj pripravljam.
Ker ste bili tako radodarni,
vam bom to ekskluzivno povedal.
Nikomur ne smete povedati,
ker ta oddaja še nekaj časa ne bo na sporedu.
Bil sem v Los Angelesu, in skušal prodati nastop.
Komaj čakam. Nisem ga še prodal, a sem blizu, zato ne smete...
Povedal vam bom.
Naslednji nastop, ki ga pripravljam,
se imenuje "Boj MDMA".
Gre za to, da dva izkušena borca
vzameta MDMA 30 minut pred bojem,
čez pol ure ju zapreš v kletko in zavpiješ: "Gremo!"
En proti drugemu gresta misleč:
"Joj, kako si velik."
"Tvoja koža je tako napeta."
Sodnik ju potisne skupaj,
onadva pa se začneta drgniti po vratovih
in si božati glavi.
Sodnik reče: "Narazen." Onadva pa: "Pusti naju sama."
Nato pa se crkljata in crkljata.
Ne izpustita se in se crkljata
in crkljata.
Končata na tleh, crkljata se.
Nato pa objeta ležita, pogledata gor
in eden reče: "Saj to je kletka."
Drugi pa:
"Če prav pomisliš, kaj ni vse kletka?"
Hvala.
Hvala. Prodaja gre dobro, ja.
Mark Cuban je za, bomo videli.
Opozarjam vas, da bo naslednja stvar
najbolj kontroverzna nocoj.
Privežite se, prebili se bomo skozi,
potem bo pa lažje, prav?
To vam bom povedal,
ker se mi zdi pomembno govoriti resnico.
Nočem se pretvarjati, da sem nekaj, kar nisem.
Kar povedal bom, prav?
Rad imam muzikale. Prav?
Obožujem muzikale.
Ne bom se več pretvarjal, da ni tako. Res imam rad muzikale.
Rad jih imam, drame pa sovražim.
Dolgočasne so in to veste prav vsi.
Ko začneš uživati v muzikalih, je težko spet presedlati na drame.
Ko izkusiš veličastnost "Kljubovanja težnosti",
je težko kaj odnesti od "biti ali ne biti".
Klepetate. Drame so dolgočasne. Dolgočasne so
in kdorkoli trdi nasprotno, laže vam in sebi.
Čehov lahko odjebe.
In Shakespeare... Zakaj sploh še govorimo o tej pički?
Gledal sem Romea in Julijo.
Kot kopija Zgodbe z zahodne strani.
Si mislil, da ne bom opazil, ker si odstranil klikanje, William?
Daj, no.
Če je Shakespeare že tak genij,
se pogovorimo o zgodbi o Romeu in Juliji.
Prvi dejanji naj bo. Nesrečna ljubimca, prav.
Nato Julija reče, da bi se poročila z Romeom, njen oče pa ne dovoli.
Nato jo zaklene v sobo z duhovnikom in sestro. Prav.
Sprašuje, kaj naj naredi, duhovnik pa reče, da ima idejo.
Nikoli ni dobro, ko duhovnik otroku reče, da ima idejo.
Reče, da ima strup, ki ga še ni preizkusil,
vendar je precej prepričan, da umreš za 48 ur, če ga vzameš,
doživiš pogreb, vsi žalujejo,
te pustijo v grobnici, čez dva dni
pa pride Romeo, te zbudi in pobegneta.
Če je Shakespeare res tako dober pisec, bi Julija zdaj morala vprašati,
ali ima kdo še kakšno drugo idejo.
"To je noro, prekleto."
"Ne, Julija, vedno je najboljše najbolj očitno."
"Vedno... 48 ur zastrupljenosti."
"Ne moreva skozi zadnja vrata?"
"Ne, žal mi je, strup je nujen."
"Torej bodo imeli pogreb?"
"Ja." "Kaj, če me kremirajo?" "Preveč razmišljaš, Julija."
Gledal sem Hamleta ali Macbetha, ne znam povedati, kaj od tega.
Hamleta ali Macbetha, ne znam povedati, kaj pač.
Oba sta brezzvezna, ni tako?
Tako malo je bilo takrat treba za zabavo.
Sredi Hamleta ali Macbetha, vseeno katerega.
Sredi Hamleta ali Macbetha, eden od likov pove to:
"No, ja. Kot zajec, lev."
In ljudje so se smejali. Jaz sem bil besen.
Hodil sem po vrstah osupel: "Se šalite?"
"To vam je smešno?"
"Pojdite na kakšen nastop komika."
"Čakajte, da vpraša, kje so Perujci."
"Zmešalo se vam bo."
Povsem jasno mi je, da bom nekega dne dramski igralec
in bodo ta posnetek uporabili proti meni.
A naj bom zelo jasen. Nikoli nisem rekel, da ni zabavno igrati.
Zelo zabavno je igrati. Dolgočasno je gledati to igro.
Prosim, pridite na mojo.
Sovražim drame, rad pa imam muzikale.
Muzikal je kot drama, kjer se nekaj zgodi.
A ne glede na to, kako rad imam muzikale, in res jih imam,
ne bi mogel nastopati v njem.
Ne zato, ker ne bi znal peti ali plesati. Pa ne znam.
Bolj zato, in res jih imam rad,
ker ne bi zmogel izraza,
ki ga mora narediti vsak igralec na začetku vsakega muzikala,
ne da bi se pri tem želel samopoškodovati.
A ker nocoj snemamo, bom poskusil.
Poskusil bom narediti ta izraz. Saj ste že gledali muzikal?
Obstajajo neumni, težki, globoki, neresni.
Vsi muzikali se začnejo tako, da igralec pride na oder s tem izrazom.
New York, uspelo mi je.
Bruhnil bi si v usta.
Zdaj smo prišli do dela nastopa o odnosih.
Je kdo tukaj poročen?
Veliko poročenih.
Ste poročeni? Kako dolgo?
Skoraj 30 let.
Skoraj 30 let, klanjam se.
Zveni kot rekord. Je kdo več?
Sedeminštirideset.
Sedeminštirideset tukaj.
Ta dražba je res čudna. Nihče nič ne dobi.
Razen našega spoštovanja. Sedeminštirideset, trideset.
Ne bom se norčeval iz poročenih.
Do njih gojim samo spoštovanje.
Jaz še nisem bil poročen.
Ničesar nisem obljubil pred Bogom ali zakonom, vi pa ste
in gotovo ste mislili resno.
Takrat.
Jaz še nisem bil poročen.
Nikoli si tega nisem želel.
Šele nedavno sem dojel, zakaj.
Mislim, da zaradi komedijantstva.
Mislim, da mi je to uničilo željo po zakonu,
ker sem odraščal obseden s stand-upom in situacijskimi komedijami,
kar pomeni, da sem vse življenje gledal stereotipne zakone.
Mislil sem, da je zakon to,
da moški v hiši živi z žensko,
ki nikoli več noče seksati z njim.
Me razumete? V vseh serijah je tako.
"Deborah, zakaj ne fukava?" Me razumete?
"V četrtek na NBC."
"Frigidna Frida je znova z nami." Kajne?
Vedno sem razmišljal, da imam rad seks, zakaj bi torej hotel kaj takega?
Nedavno pa sem se pogovarjal z veliko heteroseksualnimi pari
v dolgih zvezah in jih spraševal,
kakšno je njihovo seksualno življenje, ker sem perverzen.
In ne razumem, kako se klepeta.
Odkril sem, da je večinoma
ta stereotip obraten.
Večina moških je rekla, da dovolj seksajo.
Večina žensk misli, da ne.
Razlog za to smrtno tišino pa je,
da je to čista resnica.
Jebenti, je bilo napeto.
Če je tako, in presneto, da je,
zakaj je tako? Na srečo imam teorijo,
sicer ta del ne bi vodil nikamor.
Mislim, da zato, ker je seks čuden. Seks je čuden, predvsem na moj način.
Recimo...
Pes je res preživel.
Seks je čuden. Predvsem začetek seksa.
Meni se zdi začetek zelo stresen.
O seksu imam enako mnenje kot o jemanju ekstazija.
Na začetku sem vedno živčen.
"Mojbog, upam, da bo v redu."
Ko pa se že dogaja, se sprašujem, zakaj ne počnem tega ves čas.
Gre za dve zelo različni stanji, kajne?
Enkrat si človek. Drugič pa žival.
Precej velik hrib je treba preplezati, da preideš iz enega v drugo.
Pri vseh je tako.
Kot recimo nekdo, ki predava.
Nekdo, ki predava.
Govori o vesolju in kaj vem čem.
Ta isti človek je čez nekaj ur
lahko videti tako.
Jaz tega ne počnem tako.
Nekaj skušam povedati. To ni...
Ni točno... Pretiraval sem, veste.
Pri vseh je tako. Pametni ljudje. Albert Einstein je en dan govoril,
da je E enako mc na dvakrat, potem pa...
Velik hrib je treba preplezati.
Zato mislim, da je zelo ponižujoče, če te v spolnosti nekdo zavrne.
Recimo, da si z nekom na zmenku, pa si narobe prebral znake
in misliš, da je čas za žival.
Nadeneš si tace in masko, plezaš čez hrib,
ona pa: "Kaj pa delaš?"
Ti pa: "Čisto nič, res."
"Nič ne delam. Uživam v pogovoru. Še, prosim."
"Kot bi gledal dramo. Krasna je."
Zato mislim...
V začetku odnosa je za moškega lahko
začeti s seksom, ker vas ne pozna.
Lahko si govorite, da ste velika, močna žival.
"Sem velika, močna moška opica."
Splezaš čez hrib in začneš seksati.
Ko pa si z nekom...
Tri tedne.
Na sredi hriba po eni strani si
"velika, moška opica",
"velika, močna žival, vendar me je videla jokati,
ko sva gledala finale resničnostnega šova."
"Kako lepo je bilo."
Nisem še bil poročen, torej. Sem pa...
Preizkusil sem večino odnosov, kar jih je.
Kratke, srednje, dolge, lizing.
Najdlje sem prišel lani, ko sem z nekom živel.
To resnično vse spremeni,
ker sem prej mislil, da je imeti punco to,
da se z nekom dobiš trikrat ali štirikrat na teden,
in ko se dobita,
ji pokažeš štiri odstotke sebe,
ki je sprejemljiv za javno rabo.
Ko začutiš preostalih 96 odstotkov,
se posloviš in rečeš, da se vidita kmalu.
Pohitiš domov, zapreš vrata in se regeneriraš.
Ona je bila v moji hiši. Drugi dan je videla vseh 96 odstotkov.
Čudno se ji je zdelo, da vse kuham v voku.
Ampak če je dovolj dober za pečenje,
je tudi za ovsene kosmiče.
Moj sistem oblačenja jo je spravljal ob živce.
Delil ga bom z vami in spremenil vam bo življenje.
Tako se oblačim. Ob koncu dneva, ko zaključim
z vsemi svojimi oblačili, jih slečem in dam v pralni stroj.
Ko je poln, ga vklopim.
Potem vse prestavim v sušilni stroj in ga vklopim.
Ko je končano, stvari oblečem.
Cikel se nadaljuje.
Skratka, življenja ne zapravljam za posrednike, ki mu rečemo predali.
Ne naložim si cunj, da bi jih skril pred drugimi cunjami.
"Ljudje pridejo v hišo."
"Če vidijo še druga oblačila, nas bodo ubili."
"Nikoli ne smejo izvedeti,
da imamo še kakšno stvar."
"Hitro, skrijmo jih, odnesimo jih gor."
"Skrijte jih in zložite v škatle."
"Ne smejo videti, da imamo več oblačil."
"Mojbog, veste, kaj potrebujem? Nekaj tistih drugih."
"Šel bom po stopnicah, odprl škatle in vse dal ven."
Leta in leta, ki sem jih prihranil.
Vas zanima, kako sem dobil dva emmyja? Ker sem imel prekleti čas.
Zdaj sem torej samski.
Sam sem tako izbral. No, ona je.
Ne, saj sva skupaj.
Skupaj sva prišla do spoznanja, da sem kreten
in da se mora poročiti z bivšim.
Ampak... Ne, v redu je, mrtva je.
To vam je všeč?
Kakšna čudna publika.
Devetinšestdeset.
Še 45 minut tega. Devetinšestdeset. Spolna poza.
Devetinšestdeset. Položaj.
Ni zame. Sovražim ga.
Če vas slučajno zanima.
Ker vam bom povedal. Sovražim 69. Sovražim 69.
Povedal vam bom, zakaj.
Ne morem se gladiti po trebuhu in hkrati tapkati po glavi.
To je seks. Ne prekleti cirkus.
Lepo si je deliti, a izmenjaje.
Devetinšestdeset se vedno konča z 11.
Človekoma, ki ležita drug ob drugem, smrdeča in osramočena.
Raje imam 16...
To je seks od zadaj z nosečnico.
Ne vem, če ne bo to izrezano.
Prekleto.
Najbrž bi morali zaključiti.
Na koncu bi vam rad povedal,
da sem govoril o ljubezni in odnosih,
nisem pa povedal, da sem nekoč
zares doživel ljubezen na prvi pogled.
Šel sem na zabavo, ženska se je obrnila,
spogledala sva se in bil sem zaljubljen.
Ljubezen na prvi pogled res obstaja.
Če ste v paru in ne kimate, bo to ena dolga vožnja domov.
"Si slišal, kaj je rekel?" "Ja, sem."
"Ne zna oponašat ljudi in mislim, da je pofukal psa."
Res sem spoznal žensko, spogledala sva se.
Sram me je mojih misli.
Ko sem jo zagledal, sem najprej pomislil:
"Nič ni pomembno."
"Lahko živiva sredi ničesar in jeva jagode."
Pristala sva skupaj. No, ta ženska
je pol Irka in pol Kitajka, kar pomeni, da je izjemno lepa,
nikoli je ne smem oponašati.
"Kje so moji Kitirci?" Kakorkoli.
Torej, končala sva skupaj, bila sva zaljubljena. Je to ljubezen?
Ljubezen je, ko si ves dan izmenjuješ sporočila.
sms, sms, sms, sms, sms, sms, sms, sms, sms, sms.
Potem pa na neki točki ne odgovori takoj
in ti pomisliš, da te vara.
"Ni mi odgovorila. Tiča ima v sebi. Prav."
"In večji je od mojega. Končno je zadovoljena. Prav."
"Očitno je zraven še en tič, ker ima polne roke."
"Ne more pisati sporočil. Prav."
"Očitno je prišel še tretji, ki ga ima zdaj v ustih,
sicer bi Siri naročila, naj mi odgovori na sporočilo."
"Vedel sem, da bo tako, kreten."
Čez 25 minut odgovori.
"Oprosti, ljubček, na fitnesu sem bila. Pogrešam te." Ti pa: "Prav."
Je to ljubezen?
In ta ljubezen je prav zmešana.
Gledal sem sporočila, ki sva si jih pošiljala.
"So to ljubezenska sporočila ali grožnje s smrtjo?"
Norosti, ki si jih govoriš,
recimo: "Komaj čakam, da bom s tabo in te poljubljal."
"Da bom splezal nate, ti porezal kožo
in te oblekel kot plašč."
Izgubiš ves razum. Skupaj ležita v postelji
in si govorita, da ni treba v službo.
"Saj ni treba v službo, ljubiva se."
Kot da bo šef v službi vprašal, kje je danes Brett,
ter dobil odgovor, da ga ne bo, ker je zaljubljen. Plačan dopust ima.
Prav umazan postaneš.
Ležiš tam in nočeš iz postelje.
"Ne bom se oprhal."
"Lahko leživa tukaj in si deliva vnetje sečil."
"Brusnični sok, ljubica?"
Najbrž vas ne bo šokiralo, da se je ta zveza končala.
Po koncu sem govoril s svojo sestro.
Povsem drugačna je od mene.
Sestra je poročena, otroke ima, srečna.
Vprašal sem jo: "Sem se motil o tem?"
Ona pa: "Brett, o vsem se motiš."
"Sem se motil o ljubezni?"
"Ja, seveda si se motil o ljubezni."
Rekla je: "Ljubezen je..."
"Ko najdeš svojo sorodno dušo,
si ob njej povsem pomirjen."
Jaz pa: "Aja, potem pa to zagotovo ni bila ljubezen."
"Bila je nočna mora. Niti spal nisem."
Veliko sem razmišljal o tem, ker se mi zdi,
da ima verjetno prav.
Ampak če ima sestra prav,
to pomeni, da moje najljubše pesmi o ljubezni
pravzaprav niso o ljubezni.
Samo pesmi o odvisnosti so.
Pesmi Piškotne pošasti.
Me razumete? Tiste pesmi,
ki pojejo: "Ljubezen je vlakec smrti,
hiša gori, odrežimo vse tiče."
Me razumete?
Če ima moja sestra prav, bi morale iti vse te pesmi tako.
Tako prijetno mi je, ko sediva na kavču.
Eno uro gledava televizor,
morda še naslednjo uro,
če greš pozno iz službe.
Ne bom kritiziral,
ker ti zaupam in vem, da me ljubiš.
Moj penis je prave velikosti zate.
Hvala, New Jersey! Lahko noč!
- Brett, odličen nastop. - Hvala, Mary.
Veš, ali je bila Red Squirrel tukaj?
Ne, ni je bilo.
- Kaj pa Big Bear? - Ne.
Crazy Orange Bird?
- Hot Dogs? - Ne, Brett.
Prav. Vsaj Buddy G je bil tukaj.
Brett, to sva že obdelala. Ti tvoji prijatelji niso pravi.
Prav.
- Se vidiva v menzi. - Ja.
Kul.
Odličen nastop, Brett. Fantastičen si.
Krasen si bil.
- Prav, dobro. - Koliko grdih besed. Super je bilo.
Pridi, gremo proslavit v menzo.
- Oponašanje ti ne gre. - Oi, ne bodi nevljuden.
- Stran se spravi. - Odidi, bodi prijazen.
Se vidimo v menzi.
Haj. Dobro ti je šlo.
Hvala, Buddy G.
- Nisem si mislil, da prideš. - Se šališ?
Tega ne bi zamudil.
Gremo kaj pojest, pridi.
Prav.
Pridi, Buddy.
Prevod: Saša Horvat Šimonka