Downloaded from YTS.MX
HBO ORIĢINĀLĀ KOMĒDIJIZRĀDE
Vienmēr apbrīnoju amerikāņu komēdijizrāžu ierakstus.
Official YIFY movies site: YTS.MX
To, kā komiķis vienmēr izskatās vēss.
Smēķē cigareti arī tad, ja nesmēķē.
Piebrauc pie pārpildītas zāles bez jebkādām raizēm.
Es saprotu.
Dzīve skrien ātri, tāpēc jāiet lēni.
Tagad ir mans brīdis.
Laiks manam pirmajam komēdijizrādes ierakstam.
Mans laiks spīdēt. "Čau, mīļum. Kā klājas mātei?"
Laiks parādīt visiem, uz ko esmu spējīgs.
Aiziet. Laiks izrādei. Laižam.
Nezinu, kāpēc tam piekritu. Es to negribu.
Pārāk daudz cilvēku. Negribu neko filmēt.
- Tas ir neprāts. - Saņemies.
Kā teicu, laiks parādīt, uz ko esmu spējīgs.
Lai lieliska izrāde, Bret.
- Paldies, Badij Džī. - Izbaudi!
Labākajā vietā uz Zemes, Ņūdžersijā.
Ņūdžersija, kā jūtaties?
Labi. Sāksim ar manu vārdu.
Mani sauc Brets Goldstīns. Mans īstais vārds.
Manā dzimtajā Londonā, Anglijā tas ir eksotisks vārds.
Neviens nepazīst nevienu Bretu Goldstīnu.
Ierados Austrumkrastā. Ziniet, kas pazīst Bretu Goldstīnu?
Katrs.
Katrs pazīst Bretu Goldstīnu, un tas nav viss,
jo izrādās, ka par Bretu Goldstīnu sauc puisi,
kas pirmo reizi iebāza pirkstus tev starp kājām.
Tāpēc...
esmu šeit, lai turpinātu lielisku un svarīgu tradīciju.
Paldies, ka atnācāt.
Pirmo reizi ASV biju pirms vairākiem gadiem.
Ierados šeit pirmo reizi, lai uzstātos ar jokiem,
bet nezināju, vai iederēšos amerikāņu komēdijas scēnā.
Biju Losandželosā, devos uz The Comedy Store,
lai noskatītos izrādi un saprastu, kā tas ir.
Visi priekšnesumi bija izcili,
bet pārliecības līmenis bija dīvains.
Visi, kas iznāk uz skatuves: "Kā iet, kuces?"
Un viņi visi izpilda dīvainu rasu profilēšanu.
"Kā iet, kuces? Kur ir mani peruāņi?"
Esmu anglis, ja?
Tāpēc jokoju tāpat kā nodarbojos ar seksu.
Mans instinkts ir uznākt uz skatuves un teikt:
"Piedod."
"Liels paldies, ka ļauj man to darīt."
"Apsolu, ka tas nebūs ilgi."
"Nolaidīšu acis. Ātri iesim uz priekšu."
"Nē, mums nav jāskatās acīs. Man arī ir kauns."
"Nevajag man maksāt, esmu pateicīgs, ka ļauj man to darīt."
"Es tev samaksāšu." Par daudz, par tālu.
Taču tagad esmu apceļojis visu valsti. Esmu bijis visās vietās.
Redzēju, kā vīrietis masturbē pie CVS
saulainā otrdienas pēcpusdienā.
Bet esmu redzējis arī sliktas lietas.
Esmu bijis visur. Esmu redzējis visu.
Biju Baltajā namā, kā jau mēs visi.
Pirms pāris gadiem, jūs to varētu nezināt,
bet cilvēkus no Ted Lasso uzaicināja uz Balto namu.
Jā.
Tas bija...
cits laiks, cits Baltā nama sastāvs.
Atceraties, kad bija tas Baltā nama sastāvs,
tad bija citi cilvēki, un tad vecie tika pie jaunas sezonas.
Tas bija vidējais sastāvs, un šis uzaicinājums bija mums svarīgs.
Bet es nezināju, ka nodokļu maksātāju dēļ. Malači.
Visiem nepasniedz īstu ēdienu vai dzērienus,
jo tas iznieko nodokļu maksātāju naudu, kas ir ļoti taisnīgi.
Vienīgi es to gribētu zināt jau iepriekš,
jo pirms tam nebiju ne ēdis, ne dzēris,
jo iedomājos, ka uzdzīvosim kā karaļi.
Un es saprotu, ka tieši šī iemesla dēļ
tā ēka vispār pastāv.
Mēs tur pavadījām deviņas stundas.
Astotajā stundā sēdēju kopā ar prezidentu,
sakot: "Tiešām? Tā ir tikai ūdens pilīte."
"Lūdzu, kungs."
"Atļaujiet pasūtīt Uber Eats."
Ko vēl saistošu gribēju jums pastāstīt?
Ziniet... vai ne?
Ziniet, kad esat Sezama ielā.
Visi esam to darījuši.
Esmu filmējies Sezama ielā, un saku to bez ironijas.
Tas nav joks. Tā ir tīra patiesība no sirds dziļumiem.
Tā bija labākā diena manā mūžā.
Kas ir ļoti jauki un labi, bet man bija jāturpina dzīvot tālāk.
Un, godīgi sakot,
lielākajā daļā dienu es mēdzu domāt:
"Kāda vēl tam visam ir jēga?"
Kad filmējos Sezama ielā, cilvēki man teica:
"Nekas nav labāks par to."
Tad es apmeklēju Balto namu. Tas nav labāks par to.
Jā, es satiku prezidentu, bet viņš nav Lielais Putns.
Es tiešām uztraucos, ja man kādreiz būs bērns,
un mans bērns kādu dienu man jautās:
"Vai diena, kad piedzimu, bija labākā diena tavā mūžā?"
Atbildēšu: "Nē...
protams, ka nē."
"Vai sasodīto Elmo esi saticis?"
"Jo es esmu."
"Tu, iedomīgais sūda gabal."
"Ja Džo Baidenam būtu super asie Cheetos,
tu būtu trešajā vietā."
Viena interesanta lieta par filmēšanos Sezama ielā... Cik labs teikums.
Interesantā lieta ir tāda...
Kad filmējos, biju izdomājis, kas būs mans favorīts,
bet, kad tas notika, viņš nebija mans favorīts.
Mans favorīts izrādījās Cepumu Monstrs.
Es to negaidīju.
Cepumu Monstrs mani tiešām pārsteidza. Domāju: "Sasodīts, esi smieklīgs."
Pa ceļam uz mājām domāju: "Kāpēc Cepumu Monstrs man tā patīk?"
Tad es sapratu:
"Tas ir tāpēc, ka Cepumu Monstrs ir atkarīgais."
Bet viņš ir tajā atkarības posmā, kurā viņš vēl ir jautrs.
Pēc pāris mēnešiem jūs vairs negribēsiet tusēt ar Cepumu.
Cepums ļoti drīz kļūs par šausmīgu murgu.
Bet tagad viņš ir labākā Cepuma versija, saprotiet?
Tiešām domāju, ka vajadzētu uztaisīt iejaukšanās sēriju
Sezama ielā, kurā Lielais Putns atgriežas savā ligzdā,
bet nauda zem tās ir pazudusi.
Bet ir cepumu drupačas.
Un Cepumu Monstrs ienāk virtuvē un ieslēdz gaismu,
un tur viņi visi stāv, Elmo saka: "Elmo domā, ka tev ir problēma."
Vajadzēja jau sākumā pateikt.
Es mīlu jūsu valsti.
Tas ir obligāti jāsaka. Mīlu jūsu valsti.
Jā. Labi.
Mīlu jūsu valsti. Bez piezīmēm.
Bez piezīmēm. Viss šķiet... labi.
Bez piezīmēm.
Viena piezīme. Tikai viena. Bet ļoti, ļoti maza.
Viss pārējais ir perfekts. Neko nemainītu.
Vienīga piezīme ir ļoti maza, tas noteikti ir kultūras dēļ.
Nesaprotu jūsu situāciju ar tualetēm.
Varat teikt, ka esmu vecmodīgs,
bet nevēlos skatīties, kā kāds dirš.
Nesaprotu, kāpēc kabīnes durvis nosedz tikai ķermeni, bet neko citu.
Tu vari redzēt krānu un olas, un sūdus un seju,
bet ne krūtis, jo tas būtu pretīgi.
Nē, jums taisnība.
Ja ar to nepietiek, nekrītiet panikā, jo vienmēr ir arī
milzīga vertikāla sprauga, kas noteikti parāda visu.
Katrā tualetē es ieskatos acīs vīrietim, kas ļoti pūlas.
"Sveiki. Viss labi, vecīt? Tev vajag vairāk šķiedrvielu. Ir labi?"
Ļoti retos gadījumos var paveikties un tu tiec tualetē,
kas ir kā istaba ar sienām un durvīm,
bet šīm tualetēm vienmēr ir slēdzene, kas ir tikai poga,
kuru tu nospied un nesaproti, vai tualete tagad ir aizslēgta.
Un pods vienmēr ir tik tālu.
Tu vienmēr domā: "Vai tas ir droši? Vai ir droši?"
Vienīgais veids, kā pārbaudīt durvis, ir tās atslēgt, tāpēc...
Tās visu laiku ir aizslēgtas vai atslēgtas.
Tā ir kā Šrēdingera diršana.
Anglijā, kad vajag numur divi, mēs ieejam bankas glabātuvē,
kas atrodas zemūdenē zem Temzas upes...
kā Vinstons Čērčils to vēlējās.
Divas piezīmes, tikai divas.
Viss pārējais ir perfekts. Neko nemainītu, zvēru.
Maza piezīme, tas noteikti ir kultūras dēļ.
Ceru, ka nepārpratīsiet,
bet uzskatu, ka amerikāņi izbeidz sarunas pa tālruni
agresīvā un aprautā veidā.
Anglijā vajag 25 minūtes, lai izbeigtu sarunu pa tālruni.
Mēs to darām šādi: "Liels paldies."
"Jā, ļoti patīkami. Sveicini visiem."
"Jā, labais, parunāsim rīt."
"Jā, sveicieni visiem. Ļoti labi."
"Jā, jā, labi. Nē, labu nakti jums, ser, jā."
"Labi, ļoti labi, sveicieni. Jā, liels paldies."
"Labi parunājām, paldies."
"Paldies, mīlu. Labi, paldies."
"Paldies, labi, paldies."
Amerikā uzzini vēlamo un saki: "Jap".
Katru reizi, kad runāju pa tālruni ar amerikāni,
saruna beidzas, un domāju, ka izdarīju kaut ko ļoti nepareizi.
Uzreiz rakstu īsziņu: "Mums viss labi?"
Un viņi atbild: "Ir labi." Punkts, bez bučiņas.
Domāju: "Sasodīts, viss ir slikti."
Rakstu atpakaļ: "Vai mēs šķiramies?"
Atbild: "Esmu tavs grāmatvedis, par ko tu runā?"
Saku: "Tad kāpēc esi tāda petene?"
Jēziņ.
Jēziņ, jēziņ, tiksim galā ar to, kas tikko notika.
Es tikko vienkārši pateicu P vārdu.
Kad ierados lidostā, man teica, ka mani varētu deportēt,
ja es to teiktu.
Jo amerikāņi domā, ka tas ir slikts vārds.
Vai varam būt drosmīgi un parunāt par to?
Kas jums kaiš, petenes?
Petene ir mana mīļākā cilvēka ķermeņa daļa.
Kāpēc jūs to nenovērtējat?
Anglijā mēs ar šo vārdu apzīmējam visu.
Jā, varu pateikt to rupji: "Kas tā par peteni?"
Bet, ja redzu labāko draugu, es saku: "Petene!"
Jo es viņu mīlu. Saprotat, ko domāju?
Tam ir tik daudz nianšu. To var izmantot tik daudzās situācijās.
Tas ir kā sniegpārslas inuītiem.
Iedomājieties, ka pavadījāt vakaru kopā ar draudzenēm,
atgriežaties mājās
un vīrs beidzot iztukšojis trauku mazgājamo mašīnu
un atstājis zīmīti: "Nav par ko."
Un jūs sakāt: "Tu, sīkā petene."
Vai, kad beidzot satiekat sievas draugu Svenu,
ar kuru viņa tik daudz spēlēja tenisu,
bet zvērēja, ka viņš ir gejs, bet tad viņu satiekat
un sakāt: "Šī petene?"
Ceru, ka tagad kļūst skaidrs, kāpēc es devos šajā tūrē.
Vēlos iedzīvināt peteni Amerikā.
Jā, tāpēc...
Tas ir svarīgs darbs.
Gribēju nosaukt šo izrādi Misija: petene.
Bet visi, ko pazīstu, bija pret.
Tas ir kā izteiciens:
"Paskaties tik." Nezinu, vai šeit tā sakāt.
Mans tētis...
Viņš nebūs pret. Mēs filmējam. Viņš leposies.
Mans tētis ir liels izvirtulis, un...
ja satiksiet manu tēti un pavadīsiet ar viņu vakaru,
viņš visu vakaru rādīs uz pievilcīgām sievietēm
un teiks: "Velns parāvis."
"Velns parāvis."
"Paskaties tik."
Pēc deviņiem mēnešiem piedzimu es.
Trīs piezīmes, tikai trīs.
Viss pārējais ir perfekti. Neko nemainītu.
Ļoti maza piezīme, noteikti kultūras atšķirību dēļ.
Lai cik jauki šeit būtu, un šeit ir tiešām jauki,
domāju, godīgi sakot, reizēm rodas satraukums.
Es ne vienmēr jūtos droši.
Un...
Man tā gadījās Ņujorkā. Jūs noteikti sapratīsiet.
Tas bija pirms pāris dienām.
Vakaru pavadīju ar draugu. Bija pulksten 23.30.
Es atvadījos un līdz viesnīcai braucu ar metro.
Metro bija ļoti daudz cilvēku. Pilns.
Vilciens iebrauca stacijā,
un no mana vagona izkāpa visi, izņemot mani un vēl vienu cilvēku.
Un, kad durvis aizvērās,
man bija nepārvarama vēlme pagriezties pret to cilvēku un pateikt:
"Tagad es tevi nogalināšu."
Es to neizdarīju, bet sajutu, un tas bija jaudīgi.
Nodomāju: "Varbūt pārāk ilgi esmu šeit."
Man nav pārejas uz nākamo joku,
tāpēc vienkārši paņemšu pauzi.
Mana māte ir seksīga.
Man ir seksīga mamma.
Man ir karsta, seksīga, formīga mamma.
"Pasaki, kāpēc ej uz terapiju, Bret." Man ir...
Man ir karsta, seksīga, formīga, seksīga formīga, apburoša mamma.
Nedomājiet, ka esmu dīvainis.
Tie nav mani vārdi.
To saka katrs cilvēks, kas ir saticis manu māti.
Problēma tāda, ka cilvēki satiek manu mammu
un saka man: "Satiku tavu mammu. Viņa ir tik seksīga."
Un līdz šai dienai
es nezinu, kas man uz to jāatbild.
Vai jāsaka: "Tieši tā, sasodīts!"
"Tieši tāda viņa ir."
"Esmu redzējis viņu pliku, vecīt."
"Viņa vairs nestrādā, bet tie ciči gan."
Sit pieci, sit pieci.
"Esmu bijis viņā iekšā, ja saproti manu domu?"
Ak, nē.
Kāds kauns. Piedodiet. Mums bija tik smalks vakars.
Kāds kauns.
Godīgi, tas notiek tik bieži,
kad cilvēki, kuru mammas nav seksīgas, saka man to,
un man jāsaka: "Tavai mātei ir lieliska personība."
Esat laba auditorija, Ņūdžersija. Laba auditorija. Un liekas, ka...
Manu uzmanību nedaudz novērš bērns...
pirmajā rindā. Vai tu esi bērns?
Vai esi cilvēka bērns?
Jā.
- Cik gadu šim bērnam? - Divpadsmit.
Tev ir 12? Labi. Šodien uzzināsi tik daudz. Un...
Prieks tevi redzēt.
Kad runāsi par šo dienu ar terapeitu, atceries...
atceries, ka mani nodomi bija labi.
Paldies, ka esi šeit.
Jūs šķietat inteliģenti,
un liekas, ka spējat tikt galā ar nopietnām lietām.
Tāpēc jau jūs nākat uz komēdijizrādēm, ja?
Varam parunāt par nopietnām lietām, piedrāzt.
Pēdējo gadu laikā daudz notikumu, ja?
Bija pandēmija, bija kari
un, pats sliktākais, bija vīrieši.
Vīrieši ir slikti!
Vīrieši ir "ak, vecīt", vīrieši ir slikti.
Domāju, ka zinu visu par Time's Up,
MeToo un Tikai ne tu.
Patiesība ir tāda. Neiebilstu jums to atklāt.
Izskatāties gudri cilvēki. Pateikšu sasodīto patiesību.
Vienmēr zināju, ka vīrieši ir slikti.
Tiešām, jo mums otrdienās bija slepenas sapulces, kur to apspriedām.
Tās notika pie CVS. Bet...
Nezināju, ka viņi bija tik slikti tādā skaitā.
Jo vairāk lasu un dzirdu, jo lielāku kaunu es izjūtu,
kad iepazīstos ar cilvēkiem. Man gribas teikt:
"Protams, ka esmu vīrietis, bet es neesmu... neesmu vīrietis."
Tagad es saprotu, kā ir būt vācietim.
Pēdējos 75-80 gadus. Jo visiem, ko tu satiec, jāsaka:
"Protams, ka esmu vācietis, bet es neesmu... neesmu nacists."
Un visi jautā: "Tiešām?"
Jo tev ir blondi mati, zilas acis
un tu esi neticami efektīvs.
Atbildi: "Nē, nē, nē, bet pieci es situ taisni, kā normāls cilvēks."
Tā var atšķirt. Viss ir piecīšos.
Pajautājiet Īlonam.
Bet viss kļūst sliktāk.
Katru dienu izlasu ko tādu, ka saprotu, ka esmu nepareizajā komandā.
Tas ir apkaunojoši. Japānā vīrieši sākuši precēt spilvenus,
jo nespēj sadzīvot ar sievietēm. Kas, pie velna, notiek?
Es skaidri apzinos, ka tas, ka es par to runāju
uz skatuves, jau ir problēma.
Jo es esmu vīrietis.
Daži no jums domā: "Kas viņam padomā?"
"Kāds ir šī slimiķa mērķis?"
Vai tas ir kā Dārts Veiders, kas saka, ka triecienkareivji ir slikti.
"Nāciet uz Nāves zvaigzni. Būsiet drošībā ar mani."
Tā parodija nekļūst labāka.
Es pie tās strādāju sešus mēnešus.
Es teiktu, ka kļūst aizvien sliktāk.
Bet šī vīriešu padarīšana man rada stresu. Tiešām rada man stresu.
Jo vairāk par to runāju,
jo vairāk dzirdu un lasu:
"Domāju, ka ir tikai viens risinājums...
Jānogalina visi vīrieši."
Un tam nav jābūt pretīgi, tam nav jābūt nepatīkami.
Vajag kaudzi pornogrāfijas, seksa robotu un spilvenu,
ko iemest okeānā, un vīrieši sastāsies rindā.
Es to saku publiski, jo ceru,
ka īstenosiet šo slepkavošanu, bet paturēsiet mani kā talismanu.
Es būšu ļoti labs. Gatavošu ēst un tīrīšu,
un ne vārdiņa neteikšu.
Ja jaunajā sieviešu sabiedrībā izlemsiet,
ka vēlaties vairoties, protams, ka seksu es nedabūšu,
negribēšu un nelūgšu to.
Bet, ja gribēsiet vairoties, pamājiet ar galvu,
un es atstāšu spermas spainīti drošā vietā.
Interesants atklājums, esot anglim jūsu valstī.
Varu pateikt "spermas spainītis", un domāsiet, ka tas ir apburoši?
"Spermas spainītis" angļu akcentā izklausās pēc bērnu grāmatas.
"Mazais spermas spainītis, kas spēja."
Tas nestrādā ar amerikāņu akcentu:
"Atstāšu spermas spainīti." Teiksiet: "Ak dievs!"
"Lūdzu, nedariet to. Nē, paturiet savu spermu sev, jaunieti."
Dauntonas abatiju neesmu redzējis, bet zinu, ka šeit tā ir ļoti populāra.
Domāju, ka katrā sērijā saka: "Jūsu augstība, spermas spainītis."
"Ko gatavosim Pateicības dienā?" "Spermas spainīti."
"Un kristīšanai drīz..." Nav svarīgi.
Domāju, ka toksiskā vīrišķība ir īsta. Tā ir īsta lieta.
Tā noteikti nāk no manas un vecākas paaudzes vīriešiem.
Jo mūs neaudzināja būt atklātiem, būt ievainojamiem,
ka tas ir slikti, vāji.
Tāpēc vienīgais veids, kā ar to cīnīties,
ir iemācīties, kā būt vairāk atklātiem.
Bet... vai esat ko atklājuši draugam,
un viņš jums arī kaut ko atklāja, un jūs padomājāt:
"Jēziņ, labāk būtu klusējis."
Jo man ir bijušais draugs.
Bijušais mūsu atklāsmju sesijas dēļ.
To puisi pazinu visu mūžu.
Kopā gājām skolā, kopā uzaugām.
Viņš ir kā ģimene. Aizstāvētu viņu līdz nāvei.
Ja satiktos tagad, tad draugi mēs nebūtu,
bet uzaugām kopā, tāpēc viņš ir tuvs.
Aizstāvētu viņu līdz nāvei.
Viņš ir puisis ar zelta sirdi,
ko nekad nesaka par cilvēkiem ar zelta sirdi.
Zelta sirds frāze ir līdzīga "Varu runāt godīgi?"
nekad nebeidzas labi,
"Varu runāt godīgi?" nebeidzas ar "es tevi mīlu".
"Varu runāt godīgi?" beidzas aptuveni šādi:
"Tavas ēšanas skaņu dēļ man gribas sevi nogalināt."
Tātad, draugs no skolas, ko pazinu visu mūžu, zelta sirds.
Pirms pāris gadiem piedzīvoju atklāsmi.
Padomāju: "Mēs neko nezinām viens par otru."
"Tiešām neko nezinām-- Mēs uzaugām kopā."
"Nekad nopietni nerunājām." Teicu: "Varbūt pamēģināsim vienu lietu?"
Teicu: "Iesim iedzert
un parunāt par mūsu jūtām."
Viņš teica: "Tev ir nervu sabrukums?"
Atbildēju: "Redzēsim." Un...
aizgājām iedzert pāris dzērienus, un es sāku pirmais.
Skaļi pateicu to, ko iepriekš nebiju teicis.
Runāju par manu toreizējo draudzeni, un teicu:
"Domāju, ka mīlu viņu. Jūtu mīlestību pret viņu,
bet, kad esmu cilvēkos, mani visu laiku pievelk citi cilvēki."
"Nezinu, vai tas ir dabiski cilvēka dabā,
vai vienkārši nemīlu viņu."
Un viņš teica: "Jā."
"Jā, saprotu, ko tu domā."
Teica: "Reizēm...
kad ar sievu ir grūti, pusdienās dodos uz centru,
aizeju uz aleju, un man atsūkā mauka."
Teicu: "Jā..."
"Līdzīgi. Līdzīgi."
"Līdzīgs stāts. Saprotu, kā no mana stāsta nonācām līdz tavam, jā."
"Līdzīgi." Padomāju, ka nezinu, ko teikt.
Viņš mani atstāja bez vārdiem.
Man nevajadzētu viņu kaunināt.
Viņš uz alejām iet kauna dēļ.
Bet tajā pašā laikā esmu dzirdējis,
ka vīriešiem ir jāsaka par tādām lietām vienam otram.
Tāpēc teicu: "Klau, vecīt...
mēs nesakām "mauka".
Tāpēc...
Es uztraucos...
ka manas bailes no apkaunojuma...
ir daudz lielākas...
par manu instinktu izglābt dzīvību.
Man kaimiņos dzīvo suns.
Man šis suns ļoti patīk. Labs suns.
Tas nedzīvo uz ielas. Viņam ir mājas.
Viņam ir mājokļa biedre, sieviete.
Bet reizēm suns ir uz ielas. Man šis suns ļoti patīk.
Labs suns. Labs. Tāpēc, kad redzu šo suni,
es apstājos un... Kā to saka?
- Glaudīt. - Glaudīt. Sakāt glaudīt, ja?
Lūk, mans jautājums jums.
Vai jums beidzās darbības vārdi?
Tas ir dzīvnieks.
Savu suni jūs nesuņojat, saprotat?
Tas izklausās tik dīvaini.
"Gribi braukt uz fermu un cūkot cūkas?"
"Nē, paldies, amerikāņi, paldies."
Tik pretīgi.
Vienmēr, kad redzu šo suni,
apstājos un glāstu viņu. Tas izklausās sliktāk.
Ir sliktāk. Nē, kad es...
Apstājos un pieskaros tam.
Es... sabužinu viņu. Apgrābstu to suni.
Nē, es nevis, nē... neskatieties uz mani tā.
Negribu, lai par šo izrādi domājat:
"Viņam nesanāk parodijas un viņš izdrāza suni."
Starp mani un to--
Mums ar suni ir platoniskas attiecības, skaidrs, ja?
Vismaz no manas puses. Par suni nezinu.
Nelikšu vārdus sunim--
Neko sunim mutē nelikšu, ja?
Vai vīrietis var būt draugos ar suni bez seksa?
Es tā domāju, jā.
Labi? Tāpēc, kad redzu šo suni, apstājos un pamāju, ja?
Māju no attāluma.
Kādu dienu biju uz ielas un ieraudzīju suni ar sievieti,
apstājos, lai parunātos ar sievieti, ne suni.
Sieviete saka: "Man ir darīšanas."
"Vai kādu brīdi te būsi? Gribi pastaigāties ar suni?"
Teicu: "Ar lielāko prieku."
Tā bija pirmā reize, kad biju vienatnē ar suni,
ko man ir atļauts darīt. Man ir sertifikāts.
Un suns ir pavadā.
Aizvedu suni uz parku.
Devos tieši uz parka vidu.
Tad es noņēmu pavadu,
un suns uzreiz aiznesās
šosejas virzienā.
Bija daudz cilvēku visapkārt,
un es domāju: "Es negribu sacelt traci."
Manas lielākās bailes ir kļūt par GIF attēlu, ko sūta apkārt.
"Velns parāvis!" Saprotat, ko domāju?
Tāpēc domāju un izdomāju: "Es tam vienkārši ļaušu iet bojā."
Domāju, ka vienkārši pateikšu: "Mašīna pēkšņi uzradās."
Bet tā nebija. Tas bija ļoti taisns ceļš.
Redzēju to aptuveni 400 metru attālumā.
"Es nedzirdēju mašīnu."
Tas nebija elektroauto. Tas bija benzīna rijējs.
Tas man laika aizdomāties, ka man nedrīkst būt bērni.
Jo, ja man būtu sīks mērglis...
Ja viņš būtu īsts mērglis, un es būtu cilvēkos ar šo sīko mērgli,
un mans bērns-mērglis sāktu taisīt haosu,
un kāds teiktu: "Kam tas bērns?" Es vienkārši...
"Nezinu. Viņš ir tiešām riebīgs."
Jūs zinātu, ka tas ir mans. Viņš būtu tik spalvains.
Tas būtu sīks vilkatis, kas skraida kā Edijs Mansters.
"Tiešām viņu nepazīstat?" "Redzu pirmoreiz dzīvē."
"Kāpēc viņš sauc jūs par tētuku?" "Atšujies, Bret junior."
Paklau, Ņūdžersija...
Dzirdu jūsu skaņas, tāpēc man ir jāpasaka...
citādi nevarēsiet izbaudīt atlikušo izrādes daļu.
Suns izdzīvoja.
Labi.
Labi. Jā.
Esat baigi skarbie, bet nespējat noklausīties
stāstu, kurā suns varētu būt miris. Sunim nav ne vainas, ja?
Patiesībā notika tā, ka suns skrēja šurp,
tad suns skrēja turp, un mēs labi pastaigājāmies,
tad es aizvedu suni mājās un mēs mīlējāmies, ja?
Tās ir laimīgas beigas mums abiem.
Kāpēc mans bērns ir tik spalvains?
"Lieki. Lieki, Ādam."
Piedodiet. Mums bija tik smalks vakars.
Ko tad? Mans bicepss?
Jā, nē, es...
Nē, es-- Jā, es trenējos.
Man to vajag, jo ilgi jātur šis.
Jā. Varam par to parunāt, ja vēlaties.
Jā, es eju uz sporta zāli.
Eju uz sporta zāli. Atvainojos par viņu. Jā, eju uz zāli. Pastāstīšu.
Es eju uz sporta zāli. Regulāri.
Patiesībā eju uz sporta zāli garīgu iemeslu dēļ.
Eju, jo gribu labi izskatīties kails.
Bet patiesībā zāle, uz kuru eju, man nepatīk.
Daļēji to ienīstu. Eju uz to tikai tāpēc, ka tā ir tuvākā.
Bet tā ir īsta testesteronī sporta zāle,
ja tā nav pica.
Tā ir testeronīga un siera picai līdzīga sporta zāle.
Saprotat, ko domāju? Tur vienmēr ir vīrieši,
kas vienmēr stāv, sasodīti drūmi, blenž viens otram virsū.
Es tikai vēlos izmantot svaru trenažieri,
bet uz tā vienmēr kāds sēž stundām ilgi,
un tad es saku: "Klau, varu to izmantot?"
Man atbild: "Tinies,"
un es saku: "Jā, forši, forši."
Tāpēc vienkārši taisu pietupienus.
Taču nesen zālē kaut kas notika. Tā ir pilnīga taisnība,
un tas tikai apliecina mūzikas spēku.
Nezinu, vai tas notika nejauši, vai kāds speciāli to izdarīja,
vai atskaņošanas saraksts bija nejaušā režīmā,
bet sporta zālē skanēja šī dziesma.
Visi viens uz otru dusmīgi blenza,
cilāja svarus, izskatījās sasodīti dusmīgi.
Un tad sāka skanēt nākamā dziesma, un tā bija šī.
Un viss mainījās.
Nezinu, vai esat redzējuši, kā noskumis vīrietis cilā svarus.
Tas tik ir skats. Vecis, kas atspiedās, sāka raudāt.
Puisis uz skrejceļa pārstāja skriet kalnā
un ielūkojās savā sirdī.
Tad vīrietis no svaru trenažiera
pienāca un teica: "Piedod, ka biju tik agresīvs, brāl."
"Tas ir tāpēc, ka māte man nepievērsa uzmanību bērnībā."
Teicu: "Es saprotu."
Viņš teica: "Izmantosi svarus?" Teicu: "Izmantosim tos kopā."
Zinu. Zinu.
Patiess stāsts, katrs vārds.
Laikam īstais svars bija draugi, ko iepazinām.
Patiesībā es tiešām sadraudzējos ar vienu no tiem puišiem.
Ar vīriešiem, kas trenējas sporta zālē, ir tāda lieta,
ka cilvēki, kas trenējas pārāk daudz,
izskatās tā: liels, lielāks, piramīda.
Saprotat? Liels, lielāks, cilvēks Toblerone. Un...
Sadraudzējos ar vienu Toblerone puisi, ja?
Mēs nedaudz papļāpājām pēc treniņa,
tad viņš uz pāris mēnešiem pazuda, es viņu neredzēju.
Tad viņš atgriezās, un es saku: "Kur biji pazudis?"
Izrādījās, ka viņš bija aizbraucis ar vilcienu uz Ķīnu,
lai kļūtu par Šaoliņas kareivi vai kaut ko tādā garā.
Un viņš atgriezās. Jautāju: "Kā bija?"
Teica: "Tas bija sasodīti lieliski."
"Mūs modināja trijos no rīta un sita ar maisiem."
Teicu: "Izklausās forši."
Tad viņš teica: "Varu ļoti augstu spert." Teicu: "Forši."
Jautāju: "Cik augstu vari spert?"
Viņš teica: "Varu iespert tev pa sasodīto ķobi."
Teicu: "O, interesanta mērvienība."
Bet tad viņš pateica ko tādu, kam es pilnībā noticēju.
Viņš teica, ka pēc savām apmācībām, tagad,
ja viņš ir bārā vai kur citur,
un kāds gribētu sākt ar viņu kautiņu,
viņam obligāti jāpasaka trīs reizes,
ka viņš ir nāvīgs ierocis,
pirms uzsākt cīņu.
Nekas nesāks kautiņu ātrāk...
kā kāds, kas saka: "Esmu nāvīgs ierocis."
"Ko tu teici?" "Dzirdēji mani?" "Jā, visi dzirdējām."
"Teikšu vēlreiz. Esmu nāvīgs ierocis."
"Vai iesim ārā?"
"Paga, paga, paga, paga. Esmu nāvīgs ierocis."
Muļķi, kas tu esi, Bītldžūss?
Taču es viņam daļēji noticēju, un tas man likās loģiski.
Tikai nesen sapratu, ja tā ir taisnība,
ja viņš kādu nogalinās, tad tiesā
tiesnesis teiktu: "Piedodiet, drīkstu pajautāt?"
"Vai trīs reizes pateicāt, ka esat nāvīgs ierocis?"
"Pateicu, jā." "Lieta izbeigta. Nav vainīgs."
"Viņa gulēja, kad to teicu, bet es tiešām to pateicu."
Viņa nav īsta.
Suns izdzīvoja.
Kad jūs man sāksiet uzticēties?
No visām pasaules problēmām,
un mums to ir tik daudz, ja drīkstu mirkli būt patiess,
domāju, ka ir viena liela problēma, no kuras izriet visas pārējās.
Un šī problēma ir bagātības nevienlīdzība.
Aiza starp bagātajiem un nabagajiem ir neprātīga.
Un tā kļūst lielāka.
Domāju, ka tas ir visu mūsu problēmu cēlonis.
Domāju, ka vienīgais veids,
kā varam sākt to risināt, ir piemērot nodokļus bagātajiem. Un...
Mani šis jautājums ļoti interesē.
Esmu bijis daudzos gājienos par to kopā ar draugiem.
Un... un... un...
tad pirms pāris gadiem...
Es tiku pie darba.
Tā bija pirmā reize mūžā, kad man maksāja diezgan labi.
Tad attapos vienā šāda gājienā kopā ar draugiem, un skandēju:
"Nodokļus bagātajiem, nodokļus bagātajiem--"
"Varbūt izskatīt katru gadījumu atsevišķi."
"Uzklausīsim arī viņus."
"Dažiem varētu būt labas sirdis. Zelta sirdis, kā saka."
Teikšu taisnību, labi? Es piedalījos Ted Lasso. Un...
Paldies.
Liels paldies, un... es mūžīgi būšu pateicīgs par to.
Tas tiešām mainīja manu dzīvi.
Pirms tam es gadiem ilgi strādāju.
Izrādās, ir liela atšķirība, ja cilvēki skatās to, ko uztaisīji.
Pirms Ted Lasso
es vienkārši kaut ko taisīju un metu to akā.
"Uz tikšanos mani 20 gadi, absolūti izniekots laiks."
Tad Ted Lasso mainīja manu dzīvi.
Jūtos ļoti priviliģēts, un cilvēki bieži nāk klāt
un saka: "Kas tālāk? Kas tev ir padomā?"
Tā kā bijāt tik dāsni pret mani,
es jums atklāšu ekskluzīvu informāciju.
Bet nedrīkstat to nevienam teikt,
jo šis ieraksts vēl kādu laiku nebūs pieejams.
Losandželosā piedāvāju ideju seriālam.
Esmu ļoti satraukts. Jūs nedrīkstat... Es to vēl nepārdevu. Bet biju tuvu.
Labi, pateikšu.
Nākamais seriāls, ko vēlos izveidot,
saucas "MDMA cīņas".
Ideja ir tāda... Ņemam divus ļoti prasmīgus MMA cīnītājus,
iedodam viņiem MDMA 30 minūtes pirms cīņas,
tad ieliekam viņus vienā būrī, un sakām "aiziet".
Viņi nāk viens otram pretī tā.
"Tu esi tik liels."
"Tev ir tik tvirta āda."
Un tiesnesis saka: "Aiziet." Un grūž vienu otram virsū,
bet viņi sāk mīļoties viens otram gar kaklu
un glāstīt viens otra galvu.
Tiesnesis saka: "Atkāpties." Un viņi saka: "Liec mūs mierā."
Un viņi tikai mīļojas, mīļojas un mīļojas.
Nelaiž viens otru vaļā, mīļojas
un mīļojas, mīļojas.
Beigās viņi ir uz zemes un mīļojas.
Tur viņi guļ, sadevušies rokās, tad paskatās augšup,
un viens saka: "Tas ir krātiņš."
Otrs atbild:
"Ja tā padomā, vai viss ir krātiņš?"
Paldies.
Liels paldies, jā. Piedāvājumiem iet labi.
Marks Kjūbans teica jā, redzēsim.
Brīdinu, ka nākamā lieta, ko teikšu
ir pretrunīgākā lieta, ko šovakar pateikšu.
Tāpēc esiet gatavi, jo jātiek pāri šim gabalam,
un tālāk jau būs viegli, ja?
Es teikšu tā...
jo tiešām domāju, ka ir svarīgi izteikt savu viedokli.
Nevēlos izlikties par to, kas es vairs neesmu.
Tāpēc vienkārši to pateikšu, ja?
Es dievinu mūziklus. Labi?
Es dievinu mūziklus.
Es vairs netaisos izlikties. Es tiešām dievinu mūziklus.
Dievinu mūziklus, bet ienīstu lugas.
Lugas ir garlaicīgas, un jūs visi to zināt.
Ja vienreiz izbaudīji mūziklu, ļoti grūti atgriezties pie lugas.
Kad izbaudīji Par spīti gravitācijai varenību,
ir ļoti grūti kaut ko sajust no "būt vai nebūt".
Jūs runājat. Lugas ir garlaicīgas. Lugas ir garlaicīgas,
un katrs, kas saka ko citu, melo jums un pats sev.
Čehovs var iet uz poda.
Un Šekspīrs... Kāpēc vēl runājam par to peteni?
Es biju uz Romeo un Džuljeta.
Tā ir pilnīga Vestsaidas stāsta kopija.
Domāji, ka nepamanīšu, jo izņēmi klikšķināšanu, Viljam.
Nu nē.
Ja Šekspīrs ir tik ģeniāls rakstnieks,
parunāsim par Romeo un Džuljetas sižetu.
Pirmie divi cēlieni, labi. Liktenīgi mīlnieki, labi.
Tad Džuljeta saka: "Gribu precēt Romeo." Tēvs saka: "Nē."
Un ieslēdz viņu istabā ar priesteri un aukli. Labi.
Viņa saka: "Ko man darīt?" Priesteris saka: "Ir ideja."
Nekad nav labi, ja priesteris saka bērnam: "Man ir ideja."
Viņš saka: "Man ir inde, ko neesmu mēģinājis,
bet esmu pārliecināts, ja iedzersi to, tad būsi mirusi 48 stundas,
un tev būs bēres, visi sēros,
tad atstās tevi kapenēs, un pēc divām dienām
atnāks Romeo un pamodinās tevi, un jūs varēsiet aizbēgt.
Ja Šekspīrs ir tik labs rakstnieks, tad Džuljetai būtu jāsaka...
"Vai kādam ir citas idejas?"
"Tas izklausās pavisam slimi."
"Nē, Džuljeta, tas vienmēr ir pats acīmredzamākais."
"Vienmēr ir jāizmanto 48 stundu inde."
"Nevaru izlavīties pa sētas durvīm?"
"Nē, piedod, ir jāizmanto 48 stundu inde."
"Paga, teici, ka būs bēres?"
"Jā." "Ja nu mani kremēs?" "Tu pārspīlē, Džuljeta."
Biju aizgājis uz Hamletu vai Makbetu, es tās neatšķiru.
Hamlets vai Makbets, es tās neatšķiru,
un abas ir muļķības.
Tik zemas bija cilvēku prasības pret izklaidi.
Hamleta vai Makbeta vidū, nav svarīgi,
Hamleta vai Makbeta vidū viens varonis saka:
"Nu, jā. Kā zaķis, tā lauva."
Un cilvēki smējās. Es biju sasodīti dusmīgs.
Es staigāju starp rindām: "Jūs nopietni?"
"Jums tas liekas smieklīgi?"
Teicu: "Aizejiet uz atvērtā komēdijas mikrofona vakaru."
"Paklausieties, kā kāds jautā, kur ir peruāņi."
"Tas jums uzspridzinās smadzenes."
Es saprotu, ka kādu dienu iestudēšu lugu,
un šo klipu izmantos pret mani.
Skaidri pasaku. Neesmu teicis, ka iestudēt lugu nav forši.
Iestudēt lugu ir forši. Skatīties gan ir garlaicīgi.
Lūdzu, atnāciet uz manu lugu.
Ienīstu lugas, bet dievinu mūziklus.
Jo mūzikls ir kā luga, kurā kaut kas notiek.
Bet, kaut arī ļoti mīlu mūziklus, un es tos ļoti mīlu,
nekad nespētu piedalīties mūziklā.
Ne jau tāpēc, ka neprotu dziedāt vai dejot. Tiešām neprotu.
Bet tāpēc... kaut arī ļoti mīlu mūziklus,
es nekad nespētu uztaisīt to seju...
kas katram aktierim ir katra mūzikla sākumā,
nebrīdinot jūs par vardarbību pret sevi.
Bet, ja jau mēs filmējam, pamēģināšu jūsu dēļ, labi?
Mēģināšu uztaisīt to seju. Visi esat redzējuši mūziklu?
Tie ir jautri, ir nopietni, ir dziļi, ir nešpetni.
Visi mūzikli sākas ar to, ka aktieris uz skatuves taisa tādu seju.
Ņujorka, es to paveicu.
Sasodīts, es izvemtos sev mutē.
Labi, tagad esam izrādes attiecību daļā.
Vai precēti cilvēki ir?
Tik daudz precēto.
Vai esi precēta? Cik ilgi esi precēta?
Gandrīz 30 gadus.
Gandrīz 30 sasodītus gadus. Visu cieņu.
Izklausās pēc rekorda. Kāds var pārspēt?
Četrdesmit septiņi.
Četrdesmit sasodīti septiņi.
Šī ir ļoti dīvaina izsole. Neviens neko neiegūst.
Bet... jūs iegūstat mūsu cieņu. Četrdesmit septiņi, 30.
Es netaisos izsmiet precētos.
Es viņus ļoti cienu.
Nekad neesmu precējies.
Nekad neesmu devis solījumu Dieva vai likuma priekšā, bet jūs gan,
un... jūs noteikti to solījāt no visas sirds...
tanī brīdī.
Nekad neesmu precējies.
Patiesībā, nekad arī neesmu gribējis precēties.
Un tikai nesen sapratu, kāpēc.
Domāju, ka komēdijas dēļ.
Komēdija man sabojāja laulību,
jo uzaugu apsēsts ar stāvizrādēm un komēdijseriāliem,
kas nozīmē, ka visu mūžu redzēju tikai vienu stereotipu par laulību.
Es domāju, ka laulībā
vīrietis dzīvo mājā kopā ar sievieti,
kas nekad mūžā vairs nevēlas seksu ar šo vīrieti.
Saprotat? Visos komēdijseriālos vienmēr:
"Debra, kāpēc nedrāžamies?" Saprotat mani?
"Ceturtdienās kanālā NBC".
"Frigidā Frīda atgriežas," saprotat mani?
Es domāju: "Man patīk sekss. Tas izklausās briesmīgi. Kam to vajag?"
Bet nesen runāju ar daudziem heteroseksuāliem pāriem
ilgtermiņa attiecībās, un jautāju viņiem
par viņu seksa paradumiem, jo esmu izvirtulis.
Un nesaprotu ikdienišķas sarunas pamatus.
Lielākajā vairākumā atklāju to,
ka šis stereotips ir ačgārns.
Lielākā daļa vīriešu teica, ka seksa viņiem pietiek.
Lielākā daļa sieviešu domā, ka seksa ir par maz.
Un iemesls šim nāvīgajam klusumam ir tāds...
ka tā ir taisnība.
Sasodīts, tas bija saspringti.
Ja tā ir, un tā noteikti ir,
kāpēc tā ir? Par laimi, man ir teorija,
jo citādāk joks nesanāktu.
Tas ir tāpēc, ka sekss ir dīvains. Sekss ir dīvains manā izpildījumā.
Piemēram...
Draugi, suns izdzīvoja.
Sekss ir dīvains. Sekss ir dīvains, it īpaši tā sākšana.
Man seksa sākums sagādā lielu stresu.
Ar seksu man ir tāpat kā ar ekstazī lietošanu.
Sākumā es vienmēr nervozēju.
"Ak dievs! Cerams, būs labi."
Kad viss notiek: "Kāpēc es to nedaru vienmēr?"
Tas ir tāpēc, ka ir divi ļoti atšķirīgi stāvokļi, ja?
Viens ir cilvēka stāvoklis. Otrs ir dzīvnieka stāvoklis.
Jātiek pāri lielam šķērslim, lai no viena stāvokļa nonāktu otrā.
Un tas ir jādara visiem.
Pat kādam, kas uzstājas ar TED runu.
Kāds uzstājas ar TED runu.
Viņš saka: "O, jā visums." Vai vienalga ko.
Šis pats cilvēks pāris stundas vēlāk
var darīt šādi.
Tas... es to tā nedaru.
Es vienkārši... mēģinu izteikt domu. Es tā to...
Tas nav... Tas ir tikai pārspīlējums.
Visiem tas jādara. Gudriem cilvēkiem. Alberts Einšteins vienu dienu saka:
"E vienāds ar MC kvadrātā," bet vēlāk...
Liels lēciens no viena stāvokļa līdz otram.
Tāpēc man liekas, ka seksuālā atraidīšana ir ļoti apkaunojoša.
Jo esi ar cilvēku randiņā, un nesaprati signālus,
un domā: "Laiks kļūt par dzīvnieku."
Tu uzvelc ķepas un mērkaķa masku, un mēģini lēkt pāri šķērslim,
un viņa saka: "Ko tu dari?"
Atbildi: "Pilnīgi neko. Vispār neko."
"Neko. Es tikai baudu sarunu. Parunāsim vēl, lūdzu."
"Tas bija kā skatīties lugu. Man ļoti patika."
Tāpēc es domāju...
attiecību sākumā vīrietim ir vienkārši
uzsākt seksu, jo viņa tevi nepazīst.
Tāpēc vari sev iestāstīt: "Esmu liels, spēcīgs dzīvnieks."
"Esmu liels, spēcīgs mērkaķa dzīvniekvīrietis."
Un vari pārlēkt pāri šķērslim un sākt seksu.
Bet, kad esi ar kādu kopā...
trīs nedēļas...
katru reizi, kad gatavojies lēcienam, daļa tevis saka:
"Esmu liels, spēcīgs mērkaķdzīvnieks."
"Esmu liels, spēcīgs dzīvnieks, bet viņa redzēja, kā raudāju
Lielā britu cepiena finālā."
"Tie sasodīti skaistie cepumi."
Nekad neesmu precējies, ja? Bet domāju, ka--
izmēģināju lielāko daļu attiecību veidu.
Īstermiņa, vidēja termiņa, ilgtermiņa, noma.
Ilgākais laiks, ko nodzīvoju kopā ar kādu, bija gads,
un dzīvot ar kādu kopā bija milzīgas pārmaiņas,
jo iepriekš domāju, ka draudzene ir cilvēks,
ar kuru tiecies 3-4 reizes nedēļā,
un, kad satiekaties,
parādi viņai četrus procentus no sevis,
kas ir pieņemami sabiedrībai.
Kad jūti, ka sāk burbuļot tie 96 procenti,
saki: "Lieliski pavadīju laiku, sazināsimies."
Steidz mājās, aizver durvis un atjaunojies.
Viņa bija manās mājās. Otrajā dienā tie 96 procenti bija visur.
Viņa domāja, ka esmu dīvains, jo visu gatavoju vok pannā.
Bet, ja tā der cepšanai,
tad derēs arī putrai.
Man ir ģērbšanās sistēma, kas viņu tracināja.
Pastāstīšu šo sistēmu jums, un tā mainīs jūsu dzīves.
Šādi es ģērbjos. Dienas beigās, kad drēbes
vairs nevajag, novelku tās un ielieku veļasmašīnā.
Kad veļasmašīna pilna, ieslēdzu to.
Tad visu salieku žāvētājā un ieslēdzu to.
Kad tas ir galā, ņemu drēbes no žāvētāja.
Un cikls turpinās.
Es netērēju savu dzīvi uz starpnieku vārdā atvilktnes.
Es neņemu visas drēbes. "Ātri, jāpaslēpj mūsu pārējās drēbes."
"Pie mums nāk cilvēki."
"Viņi mūs nogalinās, ja redzēs, ka mums ir citas drēbes."
"Viņi nedrīkst zināt,
ka mums ir citas drēbes."
"Ātri, paslēp tās. Nes tās visas uz otro stāvu."
"Tev tās jāpaslēpj, jāsaloka. Jāsaliek kastēs."
"Viņi nedrīkst redzēt, ka mums ir citas drēbes."
"Ak dievs, zini ko man vajag? Tās citas drēbes."
"Iešu augšā un atvēršu kastes, un visu atkal atlocīšu."
Daudzie gadi, ko es ietaupīju.
Ziniet, kāpēc ieguvu divas Emmy balvas? Jo man bija sasodītais laiks.
Tagad esmu viens.
Nē, esmu... esmu viens pēc izvēles, pēc viņas izvēles.
Patiesībā tas bija abpusēji.
Mēs kopīgi vienojāmies, ka esmu nelietis,
un viņai jāaprec bijušais.
Bet-- Nē, viss kārtībā, viņa ir mirusi.
Tas jums patīk?
Cik dīvaina cilvēku grupa.
Sešdesmit deviņi.
Tas turpināsies vēl 45 minūtes. Sešdesmit deviņi. Seksa pozīcija.
Sešdesmit deviņi. Pozīcija.
Nav domāta man. Man tā riebjas.
Ja kādam interesē, nevienam.
Es vienalga pastāstīšu. Ienīstu 69. Vienkārši ienīstu.
Pastāstīšu, kāpēc.
Es nevaru vienlaicīgi kasīt vēderu un glaudīt sev galvu.
Tas ir sekss. Nevis sasodītais Cirque du Soleil.
Jā, ir svarīgi dalīties, bet to var darīt pēc kārtas.
Sešdesmit deviņi vienmēr beidzas ar 11.
Divi cilvēki guļ blakus viens otram, jūtoties smirdīgi un apkaunoti.
Man daudz labāk patīk 16...
kas ir dibena sekss ar sievieti stāvoklī.
Nezinu, vai to iekļaus video.
Velns parāvis.
Mums drīz vajadzētu iet uz beigām.
Pēdējā lieta, ko vēlos pastāstīt,
es runāju par mīlestību un attiecībām.
Vienīgais, ko nepastāstīju, ir tas, ka es vienreiz tiešām
piedzīvoju mīlestību no pirmā acu skatiena.
Aizgāju uz ballīti, sieviete pagriezās,
mēs saskatījāmies un es padomāju: "Sasodīts, nolādēts, es iemīlējos."
Mīlestība no pirmā acu skatiena ir īsta, vai ne?
Ja esat pārī, kas tam nepiekrīt, brauciens mājās būs ilgs.
"Dzirdēji, ko viņš teica?" "Jā, dzirdēju."
"Viņam nesanāk parodijas un viņš izdrāza suni."
Saskatījāmies ar šo sievieti.
Kauns par manām domām.
Kad ieraudzīju šo sievieti, uzreiz padomāju:
"Nekam nav nozīmes."
"Mēs varam dzīvot pļavā un ēst ogas."
Mēs ar šo sievieti esam kopā,
viņa ir pa pusei īriete, pa pusei ķīniete, un neticami skaista,
un man ir aizliegts viņu parodēt.
"Kur ir mani ķīnīrieši?" Nav svarīgi.
Tātad, esam kopā un iemīlējušies. Domāju, ka tā ir mīlestība. Vai tā ir?
Dievinu, kad saraksties visu dienu,
ziņa, ziņa, ziņa, ziņa ziņa, ziņa, ziņa, ziņa.
Ja kādā brīdī viņa neatbild uzreiz uz
vienu no tavām ziņām, tu domā: "Jā, viņa mani krāpj."
"Viņa neatbildēja. Viņā iekšā ir penis. Labi."
"Un tas ir lielāks par manējo. Viņa beidzot ir apmierināta. Labi."
"Laikam rokas aizņemtas ar otru peni."
"Viņa nevar uzrakstīt īsziņu. Labi."
"Laikam vēl viens penis pievienojās viņas mutē,
jo viņa pateiktu Siri, lai uzraksta man ziņu."
"Zināju, ka tā būs. Esmu muļķis."
Tad viņa atbild pēc 25 minūtēm:
"Piedod, mīļais. Biju sportā. Ilgojos" Tu domā: "Labi, nedaudz par daudz."
Vai tā ir mīlestība?
Šādai mīlestībai piemīt īsts neprāts.
Paskatos uz ziņām, ko mēs rakstījām.
"Vai tie ir mīlas vārdi vai nāves draudi?"
Tās trakās lietas, ko sakāt viens otram:
"Gribu atpakaļ pie tevis. Gribu tevi skūpstīt."
"Gribu būt tev virsū. Gribu nogriezt tavu ādu
un apsegties ar to."
Tu zaudē saprātu. Jūs abi guļat gultā:
"Mums šodien nav jāstrādā, vai ne?"
"Nav jāstrādā. Esam iemīlējušies."
Priekšnieks birojā jautā, kur šodien ir Brets?
"Viņš nebūs. Viņš ir iemīlējies." "Jāpiešķir viņam apmaksātas brīvdienas."
Jūs kļūstat diezgan netīri.
Jūs vienkārši guļat, sakot: "Neizkāp no gultas."
"Neej dušā."
"Varam šeit vienkārši gulēt un nodot viens otram infekcijas."
"Dzērveņu sulu, manu eņģeli?"
Jūs varētu šokēt tas, ka šīs attiecības beidzās.
Kad tās beidzās, es runāju ar savu māsu.
Mana māsa ir pretstats man.
Māsa ir precējusies, ir bērni, viņa ir laimīga.
Es viņai jautāju: "Kur es kļūdījos?"
Viņa atbildēja: "Bret, tu kļūdies pilnīgi visā."
Jautāju: "Kļūdījos mīlestībā?"
Atbildēja: "Jā, protams, ka kļūdījies mīlestībā."
Viņa teica: "Mīlestība ir..."
"Kad atradīsi savu radniecīgo dvēseli,
sajutīsi pilnīgu mieru."
Atbildēju: "Tā noteikti nebija mīlestība."
"Tas... tas bija sasodīts murgs. Nedomāju, ka vispār gulēju."
Es par to daudz domāju, jo man ir aizdomas,
ka viņai varētu būt taisnība.
Bet, ja manai māsai ir taisnība,
tas nozīmē, ka visas jūsu mīļākās mīlas dziesmas
patiesībā nav par mīlestību.
Šīs dziesmas ir par atkarību.
Tās ir tikai Cepumu Monstra dziesmas.
Saprotiet, ko domāju? Tās dziesmas:
"Mūsu mīlestībā kā pa kalniem,
māja liesmās, nogriezīsim pipeles."
Saprotiet, ko domāju?
Jo, ja manai māsai ir taisnība, mīlas dziesmās jādzied šādi.
Man ir tik patīkami Sēdēt ar tevi uz dīvāna
Skatīties seriālu veselu stundu
Varbūt noskatīties vēl vienu
Ja tev līdz vēlam jāstrādā birojā
Es tevi nenosodīšu
Jo uzticos tev un zinu, ka mīli mani
Un tev mana peņa izmērs ir īstais izmērs
Liels paldies, Ņūdžersija! Jauku vakaru!
- Bret, lieliska izrāde. - Paldies, Mērij.
Klau, vai Sarkanā Vāvere atnāca?
Nē, Sarkanā Vāvere neatnāca.
- Un Lielais Lācis? - Nē.
Trakais Oranžais Putns?
- Hotdogs? - Nē, Bret.
Labi, vismaz Badijs Džī bija klāt.
Bret, mēs par to jau runājām. Šie tavi draugi nav īsti.
Labi.
- Tiksimies ēstuvē. - Jā.
Forši.
Lieliska izrāde, Bret. Tu esi fantastisks.
Esi vienkārši lielisks.
- Labi, labi. - Tik daudz lamuvārdu. Dievinu.
Ja, mēs ejam uz ēstuvi, lai nosvinētu. Nāciet.
- Tev slikti sanāk parodijas. - Neesi nepieklājīgs.
- Ejiet prom. - Ejam. Esiet jauki.
Tiksimies ēstuvē.
Hei. Tev labi sanāca.
Paldies, Badij Džī.
- Nedomāju, ka atnāksi. - Tu joko?
Nekad to nepalaistu garām. Nāc.
Iesim kaut ko uzkost. Ejam.
Labi.
Nāc, Badij.
Subtitrus tulkoja: Andrejs Gorbunovs