Downloaded from YTS.MX
EN KOMEDISPECIAL FRÅN HBO
Jag har alltid beundrat amerikanska standup-specialer.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Hur komikern alltid verkar så cool.
Röker en cigarett fast de inte är rökare.
Kör fram till en fullsatt lokal utan minsta bekymmer.
Jag fattar.
Livet går fort så man måste gå sakta.
Nu har min stund kommit.
Det är dags för min första special.
Min stund i rampljuset. "Hej sötnos. Hur mår mamma?"
Min stund att visa alla mitt jävla bästa.
Det är showtime.
Varför gick jag med på det här?
De är för många därute. Jag vill inte.
- Det är galet. - Ta dig samman.
Som jag sa, dags att visa vad jag går för.
Lycka till Brett.
- Tack, Buddy G. - Ha roligt.
På den bästa platsen på jorden, New Jersey.
Läget, New Jersey?
Vi börjar väl med mitt namn.
Jag heter Brett Goldstein. Det är mitt riktiga namn.
Där jag kommer från, London, England, är det ett ganska exotiskt namn.
Ingen känner en Brett Goldstein.
Jag har varit på USA:s östkust. Hur många där känner en Brett Goldstein?
Alla.
Alla känner en Brett Goldstein, och inte nog med det,
Brett Goldstein hette snubben
som fingrade dig på sommarlägret.
Så...
...jag kom för att upprätthålla en viktig tradition.
Tack för att jag fick komma.
Jag kom till USA för första gången för några år sedan.
Jag kom för att göra standup,
men jag visste inte om jag skulle platsa på komediscenen här.
I Los Angeles besökte jag The Comedy Store
för att se hur en show är.
Alla föreställningar jag såg var enastående,
men nivån av självförtroende var märklig.
Alla går ut och säger: "What's up, bitches?"
Sedan profilerar de sig rasmässigt.
"What's up, bitches? Var har jag mina peruaner?"
Men jag är ju engelsk.
Så min standup är som när jag har sex.
Min instinkt är att gå upp på scenen och säga:
"Förlåt.
Tack för att jag får göra detta.
Det tar inte lång tid, jag lovar.
Jag tittar ner. Vi får härda ut.
Ingen ögonkontakt behövs. Jag skäms lika mycket som du.
Du behöver inte betala, jag är bara glad att du låter mig göra det.
Jag betalar dig." Nu gick det för långt.
Men nu har jag turnerat över hela ert land. Jag har sett allt.
Jag såg någon som runkade utanför ett apotek,
en solig tisdagseftermiddag.
Men jag har också sett dåliga saker.
Jag har varit överallt. Sett allt.
Jag har varit i Vita huset, liksom alla andra här.
För några år sedan, ni kanske inte vet detta,
men folket från Ted Lasso blev bjudna till Vita huset.
Det var...
...andra tider med en annan ensemble i Vita huset.
Det var en ensemble i Vita huset,
sedan kom en ny men så fick den gamla en förnyad säsong.
Det var ensemblen emellan och det var stort att bli inbjuden.
Men en sak jag inte visste var att på grund av skattebetalare, snyggt,
ger de inte mat eller dryck åt gäster,
eftersom det kostar skattepengar, och det är hedervärt.
Jag önskar bara att de hade sagt det i förväg
för jag varken åt eller drack innan
för jag trodde att vi skulle bli behandlade som kungar.
Vilket råkar vara det exakt motsatta syftet
med den byggnaden.
Vi var där i nio timmar.
Åttonde timmen satt jag med presidenten:
"Säkert? Bara en fingerborg med vatten.
Snälla herrn.
Får jag beställa Uber Eats?"
Vad kan ni mer relatera till?
Ni vet... Eller hur?
Ni vet när ni är med på Sesame Street, eller hur?
Alla har gjort det.
Jag var med och gjorde Sesame Street, och jag säger detta utan ironi.
Det är inget skämt. Jag menar detta helhjärtat.
Det var bästa dagen i mitt liv.
Vilket var bra, men jag har behövt leva vidare efter det.
Om jag ska vara helt ärlig tänker jag nästan varje dag:
"Vad är det för jävla mening med allt nu?"
På Sesame Street sa folk till mig:
"Det blir inte bättre än så."
Sedan kom jag till Vita huset. Det blir inte bättre än så.
Ja, jag träffade presidenten, men han är inte Big Bird.
Jag är på riktigt orolig för att om jag någonsin får barn
och mitt barn en dag säger till mig:
"Var dagen jag föddes den bästa dagen i ditt liv?"
Skulle jag svara: "Nej...
...självklart inte.
Har du fan träffat Elmo?
För det har jag.
Din arroganta lilla skit.
Och om Joe Biden hade haft Flaming Hot Cheetos
skulle du ligga trea."
Det intressanta med att göra Sesame Street... Vilken jävla mening.
Något intressant.
Jag trodde jag visste vem som skulle bli min favorit,
men väl där blev någon annan min favorit.
Min favorit var Kakmonstret.
Oväntat.
Kakmonstret överraskade mig. "Du är så jävla rolig."
På väg hem undrade jag: "Varför gillade jag Kakmonstret?"
Jag funderade.
"Jo, det är därför att Kakmonstret är missbrukare."
Men vi ser honom i beroendestadiet där han fortfarande är rolig.
Om några månader vill du inte hänga med Kakmonstret.
Kakmonstret är snart rena mardrömmen.
Men just nu är han på topp.
De borde göra ett avsnitt med ett ingripande
i Sesame Street, där Big Bird går till sitt bo
och pengarna under det är borta.
Det finns ett spår av kaksmulor.
Kakmonstret går in köket och tänder ljuset.
De har radat upp sig och Elmo säger: "Elmo tror du har problem."
Jag skulle ha sagt detta från början.
Jag älskar ert land.
Det måste man säga.
Jag älskar ert land. Inga anmärkningar.
Allt verkar... bra.
Inga anmärkningar.
En liten anmärkning. Väldigt liten.
Allt annat är perfekt, inget att ändra.
Min enda lilla anmärkning, den är säkert kulturell.
Jag begriper inte er toasituation.
Jag må vara gammalmodig,
men jag vill inte se er när ni bajsar.
Jag fattar inte varför båsdörrarna täcker överkroppen men inget annat.
Man ser kuk, kulor, bajs och ansikte,
men inte bröstkorgen, det vore ju vidrigt.
Helt rätt.
Som om inte det var nog finns det också alltid
en stor vertikal springa så att man kan se allt.
På alla toabesök får jag ögonkontakt med en snubbe som klämmer.
"Allt bra? Du kanske behöver mer fiber."
Ibland har man tur och får en toa
som är som ett rum med väggar och en dörr,
men de har alltid bara lås som är en knapp
som man trycker in och nu vet man inte om det är låst.
Och toalettstolen är alltid så långt borta.
"Är detta säkert?"
Enda sättet att se om det är låst är att låsa upp så...
Antingen är det permanent låst eller permanent olåst.
Det är som Schrödingers bajsning.
När vi uträttar nummer två i England går vi in i ett bankvalv
i en ubåt under Themsen
som Winston Churchill ville ha det.
Två anmärkningar, bara två.
Jag skulle inte ändra på något annat.
En liten anmärkning, säkert kulturell.
Hoppas ingen tar det på fel sätt,
men det sätt som amerikaner avslutar telefonsamtal på
finner jag aggressivt och abrupt.
I England tar det ungefär 25 minuter att avsluta ett telefonsamtal.
Vi slutar telefonsamtal så här:
"Trevligt att pratas vid.
Jättebra. Vi hörs imorgon.
Hälsa alla. Bra jobbat och så.
Ja, godnatt du också.
Hälsa alla. Tack så jättemycket.
Trevligt att prata.
Hälsa. Okej, tack.
Tack. Hejdå."
I USA får du informationen och säger: "Japp."
Varje gång jag ringer en amerikan
slutar det och jag tror att jag har gjort något dumt.
Jag messar dem genast: "Allt är väl okej?"
De svarar alltid: "Allt bra." Punkt, ingen "puss".
Jag tänker: "Fan, det är värre än jag trodde."
Jag svarar: "Håller vi på att göra slut?"
De svarar: "Jag är din revisor, vad snackar du om?"
Jag säger: "Varför beter du dig som en fitta?"
Hoppsan.
Låt oss ta itu med det som just inträffade.
Jag sa just väldigt avslappnat F-ordet.
På flygplatsen fick jag veta att jag kan bli deporterad
om jag gjorde det.
För amerikaner tycker visst att det är ett fult ord.
Kan vi vara mogna och prata om detta?
Vad fan är det för fel på er fittor?
Fittan är min favoritdel på en människa.
Varför firar ni inte det?
I England använder vi ordet för allt.
Jag kan få det att låta otrevligt, som: "Vem är den där fittan?"
Men om jag ser min bästa vän säger jag: "Fitta!"
Eftersom jag älskar honom. Fattar ni?
Det är så nyanserat. Man kan använda det i många situationer.
Det är som snö för inuiter.
Tänk att du har haft en utekväll med tjejerna, du kommer hem,
din man har äntligen tömt diskmaskinen
med en lapp där det står "varsågod".
Din reaktion är: "Din lilla fitta."
Eller när du äntligen får träffa din frus vän Sven
som hon har spelat tennis med,
och som hon sa var gay, men när du äntligen träffar honom
så tänker du: "Den här fittan?"
Hoppas att det börjar bli tydligt varför jag gör den här turnén.
Jag försöker föra fitta in i Amerika.
Det är en viktig insats.
Jag ville kalla föreställningen Uppdrag fitta.
Men jag blev starkt avrådd av alla jag känner.
Det är lite som frasen
"vilket skick". Jag vet inte om ni har den här.
Min pappa...
Han tar inte illa upp. Vi spelar in. Han blir stolt.
Min pappa är helt pervers...
...om du träffar min pappa och är ute med honom
kommer han att peka ut attraktiva kvinnor hela kvällen
och han säger: "Helvetes jävlar.
Helvetes jävlar.
Kolla vilket skick."
Nio månader senare föddes jag.
Tre anmärkningar, bara tre.
Allt annat är perfekt, inget att ändra.
En liten anmärkning, säkert kulturell.
Så underbart som det är här, det är verkligen det.
Jag tycker, om vi ska vara ärliga, att det kan vara lite tillspetsat.
Jag känner mig inte alltid trygg.
Jag var med om en grej i New York, ni kan säkert relatera.
För några dagar sedan
var jag ute med en vän, halv ett på natten.
Jag sa hej då och tog tunnelbanan till hotellet.
Tunnelbanan var full av folk.
Tåget kom till en station,
och alla gick av vagnen förutom jag och en annan person.
Medan dörrarna stängdes
kände jag en överväldigande längtan att vända mig till personen och säga:
"Jag ska fan mörda dig."
Jag gjorde det inte, men jag kände det och det var mäktigt.
Jag tänkte: "Kanske har jag varit här för länge."
Nästa del har jag ingen bra övergång för
så jag tar bara en paus.
Min mamma är riktigt sexig.
Jag har en sexig mamma.
Jag har en het, sexig, kurvig, snygg mamma.
"Så varför går du i terapi, Brett?"
Jag har en het, sexig, kurvig, snygg mamma.
Bli inte förskräckta över att jag säger detta.
Det är inte mina ord.
Det är ord från varenda människa som har träffat min mamma.
Men folk som träffar min mamma kommer till mig
och säger: "Herregud, jag träffade din mamma, hon är så sexig."
Än idag
vet jag inte vad det är meningen att jag ska svara.
Ska jag svara: "Ja, jävlar.
Klart som fan hon är.
Jag har sett henne naken.
Hon kanske har slutat arbeta, men inte tuttarna."
High five.
"Jag har varit inne i henne, fattar du?"
Åh, nej.
Skamligt. Förlåt. Vi hade så hög nivå här.
Skamligt.
Det händer mig så ofta
att när någon vars mamma inte är sexig säger det
ska jag svara: "Och din mamma har en färgsprakande personlighet."
Ni är en bra publik, New Jersey. Ni verkar...
Jag är också smått distraherad av ett barn...
...på främsta raden. Är du ett barn?
Ett mänskligt barn?
Ja.
- Hur gammalt är detta barn? - 12.
12? Du kommer att lära dig jättemycket.
Kul att ha dig här.
När du en dag pratar med din terapeut om den här dagen,
kom ihåg att jag menade väl.
Tack för att du kom.
Men ni verkar smarta,
ni verka kunna hantera allvarliga saker.
Det är väl därför ni går till en komedishow.
Vi kan prata allvar.
Det har hänt en hel massa de senaste åren.
Vi hade pandemin, vi har haft krig,
och värre än allt det, har vi haft män.
Män är dåligt.
Män är som "oh boy", män är dåligt.
Jag tror jag är uppdaterad på allt, som Time's Up
och Me Too och Inte Du Också.
Sanningen är den... Jag delar gärna detta med er.
Ni verkar smarta. Detta är den jävla sanningen.
Jag har alltid vetat att män är dåliga.
Jo, för vi har hemliga tisdagsmöten och vi skryter om det.
Vid apoteket.
Men jag visste inte att de var så dåliga på denna skala.
Ju mer jag läser och hör desto mer skäms jag
när jag presenterar mig. Jag vill typ säga:
"Visst är jag man, men jag är ingen... man."
Jag inser att det måste vara så det är att vara tysk...
...under de senaste 75 till 80 åren. För till alla du möter säger du:
"Visst är jag tysk, men jag är ingen nazist."
Alla säger: "Säkert?
Du är blond och har blå ögon
och är jätteeffektiv."
Du svarar: "Nej, nej, jag highfivear rakt upp som vanligt.
Men ser det på en highfive."
Fråga Elon.
Men det blir värre.
Varje dag läser jag något och undrar om jag är i fel lag.
Det är pinsamt. I Japan har vissa män börjat gifta sig med kuddar
för de kan inte hantera kvinnor. Vad fan händer?
Jag fattar att bara det att jag pratar om detta
på scen är problematiskt i sig.
För, spoilervarning, jag är man.
Några av er kanske undrar: "Vad håller han på med?
Vad har den sjuka jäveln för tanke?"
Ska Darth Vader komma upp här och säga "Stormtrupper är dåliga.
Återvänd till Death Star. Ni är säkra hos mig."
Den imitationen blir inte bättre.
Jag har jobbat på den i ett halvår.
Jag hävdar att den blir sämre.
Allt det här med män stressar mig. Verkligen.
Ju mer jag talar med folk om det
ju mer jag hör och läser, så tänker jag:
"Jag tror inte det finns en lösning utöver att...
Jag tror ni måste döda alla män."
Det behöver inte bli otrevligt eller äckligt.
Ta bara massa porr, sexrobotar och kuddar,
släng dem i havet och männen följer efter.
Jag säger det här öppet, för jag hoppas
att när ni uträttar denna slakt kan jag få vara kvar som maskot.
Jag ska sköta mig, städa och laga mat och ni får inte höra nåt från mig.
Om ni någon gång i ert nya samhälle med bara kvinnor
vill fortplanta er, så får jag såklart inte sex,
jag skulle inte vilja ha det.
Men om ni vill fortplanta er, ge mig en vink
så lämnar jag liten mugg med säd på en säker plats.
Man gör intressanta upptäckter som engelsk i ert land.
Jag kan säga "en liten mugg av säd" och ni tycker det är charmigt.
"En liten mugg säd" med engelsk dialekt låter som en saga.
"Den lilla muggen säd som kunde."
Det fungerar inte med amerikansk dialekt.
"Jag ger henne en mugg med säd." "Åh, herregud.
Gör inte det snälla, håll din säd för dig själv, unge man."
Jag har aldrig sett Downton Abbey, men det är jättestort här.
Varje avsnitt kanske är som: "Önskar sig herrn en liten mugg säd."
"Vad äter vi till thanksgiving?" "En liten mugg säd."
"Dopet är snart, ska vi..." Glöm det.
Jag tror att toxisk manlighet är äkta.
Det kommer säkerligen från män i min generation och äldre.
För att vi uppfostrades att inte vara öppna och sårbara,
att det är dåligt, det är svaghet.
Bland det enda vi kan göra för att bekämpa det
tror jag är att dela med oss mer.
Men... har du någonsin delat något med en vän
och de delade något tillbaka och du tänkte:
"Gud, vi skulle aldrig ha delat något."
Jag har en före detta vän
efter vår stund av delgivning.
Någon jag känt hela livet.
Vi gick i skola ihop, vi växte upp ihop.
Jag skulle försvara honom med mitt liv.
Nu skulle vi kanske inte vara vänner.
Vi växte upp ihop, han är som familj.
Jag skulle ge allt för honom.
Han är typen som man säger har ett hjärta av guld,
en fras som aldrig används för folk som har ett hjärta av guld.
Hjärta av guld är som frasen "Får jag vara ärlig?"
slutar aldrig bra.
Det slutar aldrig med: "Jag älskar dig."
"Får jag vara ärlig?" slutar typ alltid med:
"Ditt smackande får mig att vilja begå självmord."
Hursomhelst, en vän från skoltiden, hjärta av guld.
För några år sedan gjorde jag en upptäckt.
"Vi vet inget om varandra.
Vi växte upp ihop.
Vi pratar aldrig om något." Jag sa: "Ska vi försöka något?
Vi går ut och tar några drinkar,
och låt oss prata om hur vi känner och sån skit."
Han sa: "Håller du på att få ett sammanbrott?"
Jag sa: "Vi får se."
Vi gick ut, tog några glas och jag började.
Jag sa något högt som jag aldrig hade sagt innan.
Jag pratade om min dåvarande tjej, och jag sa:
"Jag tror att jag älskar henne. Det känns så,
men när jag är ute attraheras jag jämt av andra.
Jag vet inte om det är mänsklig natur,
eller betyder det att jag inte älskar henne?"
Han sa: "Jo.
Jag fattar vad du menar."
Han sa: "Ibland...
...när det blir jobbigt med frugan, åker jag till stan på lunchrasten,
går in i en gränd och blir avsugen av en hora."
Och jag svarade: "Jaha...
Ganska likt.
Liknande berättelse. Jag fattar hur min berättelse ledde till din."
Jag tänkte att nu vet jag inte vad ska säga.
Jag blev helt ställd.
Jag borde inte skambelägga honom.
Skammen får honom att gå till gränder.
Men samtidigt har jag hört
att som män ska vi vara uppriktiga.
Så jag sa: "Kolla här...
...vi säger inte 'hora'."
Kolla...
Jag oroar mig...
...för att min rädsla för att bli utskämd...
...är mycket större...
...än min instinkt att rädda liv.
Där jag bor finns en hund, på min gata.
Jag gillar hunden. En bra hund.
Den bor inte på gatan, den har ett hem.
Den har en rumskompis, en kvinna.
Men ibland får hunden vara på gatan. Jag gillar hunden.
Så när jag ser hunden
stannar jag och jag, vad kallar ni det?
- "Pet." (klappa) - Ni säger "pet".
Min fråga till er...
Har ni fått slut på verb?
Det är ett husdjur (pet).
Du hundar inte din hund, fattar ni?
Det låter obehagligt.
"Ska vi åka till gården och grisa grisarna?"
"Nej tack, amerikaner."
Äckligt.
Jag gillar den här hunden, så när jag ser den
stannar jag och smeker den. Det låter värre.
Det blev värre. Kolla, när jag...
Jag stannar och jag tar på den.
Jag rufsar upp den. Jag lägger handen på hunden.
Alltså inte som... Titta inte på mig sådär.
Föreställningen ska inte bli som:
"Han kan inte göra imitationer och han knullade en hund."
Inget sånt mellan mig...
Det är platoniskt mellan oss, för att vara tydlig.
För min del. Jag kan inte tala för hunden.
Jag lägger inga ord i...
Ingenting i hundens mun, okej?
Kan man och hund vara vänner utan att blanda in sex?
Jag tror det.
Så när jag träffar hunden stannar jag och vinkar. Okej?
Jag vinkar på avstånd.
En dag är jag ute på gatan och jag ser kvinnan och hunden,
jag pratar med kvinnan, inte hunden.
Kvinnan säger: "Jag har ett ärende.
Vill du ta hunden på en promenad?"
"Visst."
Det var första gången som jag var ensam med hunden,
vilket jag utan tvekan får vara. Jag har tillstånd.
Jag har hunden kopplad.
Jag tar hunden till parken.
Jag går rakt in i parken.
Sen tar jag av kopplet
och hunden springer genast
mot den stora vägen.
Det var massa människor där,
och jag tänkte: "Jag vill inte ställa till en scen."
En av mina största rädslor är att bli en GIF som delas.
"För helvete!" Fattar ni vad jag menar?
Jag tänkte att jag får låta den dö.
Jag får säga: "Bilen kom från ingenstans."
Men det gjorde den inte, det var en rak gata.
Jag hade en halv kilometers sikt.
"Jag hörde den inte komma."
Den var inte elektrisk, en bensinslukare.
Det fick mig att tänka att jag aldrig får skaffa barn.
För om jag fick en skitunge...
Om jag fick en riktig skitunge och var ute med min skitunge
och min skitunge ställde till med kaos
och någon frågar: "Vem tillhör den här?" Jag skulle:
"Vet inte, men vilken lymmel."
Och man skulle veta att den var min. Den skulle vara så hårig.
En liten varulvsunge som springer runt som Eddie Munster.
"Säkert att du inte känner honom?" "Aldrig sett honom."
"Varför kallar han dig pappa?" "Släpp mig, Brett Jr."
Kolla här, New Jersey...
Jag hörde hur ni lät, så jag måste säga detta...
...annars kommer ni inte njuta av resten av kvällen.
Hunden överlevde.
Okej.
Så tuffa men kan inte ta en berättelse
där en hund kan ha dött. Hunden mår bra, okej?
Det som hände var att hunden sprang hit,
sedan sprang hunden dit. Vi tog en liten promenad,
sen jag tog med hunden hem och så älskade vi. Okej?
Ett lyckligt slut för oss båda.
Varför tror ni att mitt barn är så hårigt?
"Onödigt. Onödigt tillägg."
Förlåt. Vi hade så hög nivå.
Vadå? Min biceps?
Ja, jo...
Jag har gymmat.
Jag måste ju hålla micken så länge.
Vi kan prata om det om du vill.
Ja, jag gymmar.
Jag gymmar. Ursäkta henne. Vi kan prata om det.
Jag gymmar regelbundet.
Jag gymmar av andliga skäl faktiskt.
För att jag vill se bra ut naken.
Men ärligt talat så gillar jag inte gymmet jag går till.
Jag hatar det. Jag går bara dit för att det är det närmaste.
Men det är ett testosteronigt gym,
om inte det är en pizza.
Ett testosteronigt och ostigt gym.
Fattar ni? Alltid med män
som hänger där med ett jävla humör och blänger på varandra.
Och jag vill ju bara använda viktmaskinen
och den är alltid upptagen i timmar.
Innan jag till slut frågar: "Får jag använda den?"
"Dra åt helvete."
"Visst, lugnt."
Jag får väl fortsätta göra knäböj utan vikter.
Men det hände något häromdagen på gymmet. Detta är sant,
och detta visar kraften hos musik.
Det kan ha varit en slump eller avsiktligt
eller om spellistan var i mixläge,
men låten som spelades i gymmet var den här:
Alla är hotfulla och blänger på varandra
medan de lyfter tunga vikter och ser lynniga ut.
Nästa låt är den här:
Och allt förändrades.
Jag vet inte om ni har sett någon lyfta tyngder vemodigt.
En kille som gjorde armhävningar började lipa.
En kille på löpbandet slutade med backintervall
och började rannsaka sig.
Sen kom killen vid viktmaskinen
till mig och sa: "Förlåt att jag var så aggressiv.
Det är nog för att mamma inte gav mig uppmärksamhet som liten."
Jag sa: "Jag fattar det."
Han sa: "Vill du använda vikterna?" Jag sa: "Vi gör det tillsammans."
Jag vet.
Det är sant. Ord för ord.
De riktiga tyngderna är vännerna vi fick längs vägen.
Jag blev faktiskt vän med en av killarna.
Det är något med män som gymmar,
något jag missar när folk tränar för mycket,
där det blir stor, större, pyramid.
Fattar ni? Typ, stor, större, mänsklig Toblerone.
Jag blev vän med en Toblerone-snubbe.
Vi brukade snacka efter träningen,
sen försvann han i några månader.
Sen kom han tillbaka, och jag frågade: "Var har du varit?"
Det visade sig att han rest till Kina för att träna
och bli typ en shaolin-krigare.
Han kom tillbaka, och jag sa: "Hur var det?"
"Det var helt jävla underbart.
De väckte oss tre på natten och slog oss med säckar."
"Det låter ju fantastiskt."
Han sa: "Jag kan sparka jättehögt." Jag sa: "Häftigt."
"Hur högt kan du sparka?"
"Jag kan sparka dig i huvudet."
Intressant mätvärde.
Men han berättade något som jag köpte rakt av.
Han sa att eftersom han hade gjort denna träning,
om han nu var på en bar eller varsomhelst,
och någon skulle börja bråka med honom,
så måste han nu enligt lag säga tre gånger
att han är ett dödligt vapen
innan han kan ge sig in i slagsmål.
Inget skulle eskalera ett bråk fortare...
...än någon som säger: "Jag är ett dödligt vapen."
"Vad sa du?" "Hörde du?" "Oh, ja, alla hörde."
"Hör på igen. Jag är ett dödligt vapen."
"Ska vi ta det ute?"
"Vänta, vänta. Jag är ett dödligt vapen."
"Vad är du, rövhål? Beetlejuice?"
Men jag köpte det, typ. Det kändes rimligt.
Det slog mig bara nyligen att om det är sant
betyder det att om han en dag dödar någon, så väl i rätten
kan domaren säga: "Får jag fråga,
sa du att du var ett dödligt vapen tre gånger?"
"Ja." "Fallet avskrivet. Icke skyldig."
"Hon sov när jag sa det, men jag sa det."
Hon finns inte på riktigt.
Hunden överlevde.
När ska ni lita på mig?
Bland alla problem i världen
och vi har så många, om jag får vara allvarlig
tror jag att det finns ett problem som är roten till alla andra.
Problemet är ojämlikt välstånd.
Glappet mellan rika och fattiga är helt sjukt.
Det blir bara värre.
Och jag tror att alla problem kommer ur det.
Jag tror att enda sättet
vi verkligen kan hantera det på är att beskatta de rika.
Det är något som driver mig.
Jag har demonstrerat med vänner för det.
Och...
...för några år sedan...
...fick jag ett jobb.
Det var första gången som jag blev rätt välbetald.
Jag gick med i en demonstration och skanderade:
"Beskatta de rika! Beskatta de rika!
Ta det på personlig nivå, fall för fall.
Lyssna på dem.
Några är kanske godhjärtade. Hjärtan av guld, kanske."
Så jag var ju med i Ted Lasso.
Tack.
Tack så mycket. Jag är väldigt tacksam för det.
Det förändrade mitt liv.
Jag hade arbetat i många år innan det.
Det gör tydligen stor skillnad när folk tittar.
Före Ted Lasso
gjorde jag saker och sparkade ner det i en brunn.
"Hejdå 20-årsåldern, vilket slöseri med tid."
Sen förändrade Ted Lasso mitt liv.
Jag känner mig privilegierad, och folk kommer ofta fram till mig
och undrar: "Vad händer nu?"
Eftersom ni har varit så generösa mot mig
vill jag avslöja något exklusivt.
Men berätta inte för någon,
det kommer att dröja till premiären.
Jag har varit i LA och försökt pitcha showen.
Jag är upprymd, men jag har inte sålt den än.
Jag ska berätta.
Min nästa show som jag vill göra
kallas "MDMA Fighting".
Det är när man tar två skickliga MMA-fighters,
man pumpar dem fulla med MDMA 30 minuter före match.
En halvtimme senare sätter man dem i en bur och säger: "Kör!"
De går mot varandra som...
"Du är jättestor.
Din hud är så stram."
Domaren försöker putta ihop dem
men de börja nafsa varandra på halsen
och krama varandras huvuden.
Han säger: "Lägg av!" De säger: "Låt oss vara."
De bara gosar och gosar.
De vägrar släppa taget,
de gosar och gosar.
De lägger sig ner och gosar.
De ligger i varandras armar. Sen tittar de upp.
En av dem säger: "Det är en bur."
Den andra säger:
"När man tänker på saken, är allt bara en bur?"
Tack.
Tack så mycket. Pitchen går rätt så bra.
Mark Cuban är på, så vi får se.
En varning, nästa sak jag säger
är det mest kontroversiella på hela kvällen.
Spänn fast er, vi tar oss igenom detta
sedan är resten enkel. Okej?
Jag säger detta...
...för att jag tror det är viktigt att tala sanning.
Jag vill inte låtsas att jag är någon jag inte är.
Jag kommer säga det och ha det sagt.
Jag älskar musikaler. Okej?
Jag älskar musikaler.
Jag ska inte låtsas längre. Jag älskar faktiskt musikaler.
Jag älskar musikaler, men jag hatar teater.
Teater är tråkigt och ni vet det.
När man fått njuta av en musikal är det svårt att se teater.
När man fått uppleva magin i "Defying Gravity",
är det svårt att få ut något av "att vara eller inte vara".
Ni pratar. Pjäser är tråkiga.
Säger någon något annat ljuger de för dig och sig själva.
Tjechov kan dra åt helvete.
Och Shakespeare... Varför pratar vi fortfarande om den fittan?
Jag såg Romeo och Julia.
Det är rent plagiat på West Side Story.
Trodde du inte jag skulle märka för att klickandet försvann, William?
Kom igen.
Om Shakespeare var en så bra författare
låt oss prata om Romeo och Julia.
Två akter. Djup förälskelse, visst.
Sen säger Julia: "Jag vill gifta mig med Romeo." Pappa säger: "Nej."
Han låser in henne på rummet med en präst och sjuksköterska.
Hon undrar: "Vad ska jag göra?" Prästen säger: "Jag vet."
Aldrig bra när en präst får idéer med barn.
Han säger: "Jag har detta gift, jag har aldrig använt det.
Om du tar det kommer du att vara död i 48 timmar.
De har en begravning och sörjer dig,
de lämnar dig i kryptan, om två dagar
kan Romeo komma och väcka dig, så kan ni fly."
Om Shakespeare var en så bra författare borde Julia säga:
"Finns det fler idéer?
Det där låter helt jävla sinnessjukt."
"Nej, Julia, det är det mest uppenbara.
Det måste bli 48 timmars förgiftning."
"Kan vi inte smyga ut?"
"Nej, det måste bli 48 timmars förgiftning."
"Ska de ha en begravning?
Tänk om de kremerar mig." "Krångla inte till det, Julia."
Jag såg Hamlet eller Macbeth, oklart vilken.
Båda är skräp, visst?
Så här låg var människors tröskel för underhållning.
Mitt i Hamlet eller Macbeth, oklart vilken...
Mitt i Hamlet eller Macbeth säger en karaktär detta:
"Ja. Som haren, lejonet."
Och folk skrattade. Jag var fan rasande.
Jag sprang i mittgången: "Fan skämtar ni?
Funkar detta för er?
Gå till en öppen mick-föreställning.
Hör någon fråga efter peruaner.
Era hjärnor kommer att explodera."
Jag vet att en dag kommer jag att göra teater
och att det här klippet då används mot mig.
Men jag sa aldrig att det är tråkigt att göra teater.
Det är roligt att göra, bara tråkigt att se på.
Kom och se min pjäs.
Jag hatar teater men jag älskar musikaler.
För musikaler är som en pjäs där något händer.
Oavsett hur mycket jag älskar musikaler
kan jag aldrig vara med i en musikal.
Inte för att jag inte kan sjunga eller dansa. Kan inte det.
Det handlar mer om hur mycket jag än älskar musikaler
kan jag aldrig göra minen...
...som varje skådespelare måste göra i början av en musikal
utan att vilja skada mig själv.
Eftersom vi filmar ska jag försöka.
Jag ska försöka mig på minen.
Musikaler kan vara fåniga, svåra, djupa, lättsinniga.
Musikaler börjar med en skådespelare som dyker upp på scen med denna min.
New York, här är jag.
Helvete heller, jag skulle spy.
Nu har vi anlänt till relationsdelen av denna show.
Är det någon som är gift här?
Jättemånga.
Är du gift? Sedan hur länge?
Nästan 30 år.
Nästan 30 jävla år? Respekt.
Det låter som ett rekord. Kan någon slå det?
47 jävla år där borta.
Nu blev detta en märklig auktion. Ingen vinner nåt.
Ni vinner vår respekt. 47 och 30.
Jag tänker inte driva med gifta personer.
Jag har bara respekt.
Jag har själv aldrig varit gift.
Jag har aldrig lovat inför Gud och lagen, men det gjorde ni.
Ni menade det säkert...
...vid tidpunkten.
Jag har aldrig varit gift.
Och jag ville aldrig bli gift.
Det slog mig bara nyligen varför.
Jag tror det beror på komedi.
Komedi förstörde äktenskap för mig
för jag växte upp besatt av standup och sitcoms,
vilket gör att jag hela livet sett en stereotyp av äktenskap.
Jag trodde att äktenskap
är när en man bor med en kvinna
som aldrig någonsin vill ligga med honom igen.
Alla sitcoms är som:
"Deborah, varför knullar vi inte?" Fattar ni?
"Torsdagar på NBC.
Frigida Frida är tillbaka."
Jag har alltid tänkt att jag älskar sex. Varför gör man så?
Men nyligen har jag pratat med många heteropar
i långvariga förhållanden och frågat dem
om deras sexliv för att jag är pervers.
Och jag förstår inte grunderna i småprat.
Det jag upptäckte hos en överväldigande majoritet
är att denna stereotyp är bakvänd.
De flesta män jag pratar med säger: "Vi har nog med sex."
De flesta kvinnor tycker inte att de har nog med sex.
Orsaken till att det blev knäpptyst...
...är för att det är sant.
Jävlar vad spänt det blev.
Om så är fallet, och det är det helt säkert,
varför är det så? Lyckligtvis har jag en teori,
annars kommer vi ingenstans.
Det beror på att sex är konstigt. Särskilt det sätt jag gör det på.
Hunden överlevde ju. Nej, kolla här...
Sex är konstigt, särskilt att inleda sex.
Jag finner början på sex jättestressig.
Jag känner samma sak om sex som att ta ecstasy.
I början är jag alltid nervös.
"Hoppas det kommer gå bra."
När jag gör det känner jag: "Varför gör jag inte alltid det här?"
Det för att det är två väldigt skilda sinnesstämningar.
En är som att vara människa, den andra är som att vara ett djur.
Det är ett ganska stort hinder att ta sig över.
Och alla måste göra det.
Som någon som gör en TED Talk.
Någon som gör en TED Talk.
De säger "åh, universum..." eller vad det nu är.
Samma person som bara några timmar senare
är så här:
Så gör inte jag.
Jag försöker få fram en poäng.
Det är en överdrift.
Alla gör det. Smarta människor, ni. Albert Einstein satt en dag
"E är lika med MC2", sen var han som:
Ett så stort hinder från det ena till det andra.
Det är därför som att bli nekad sex är det mest förödmjukande.
Du är på en dejt, du missförstår signalerna
och tänker: "Dags att bli ett djur."
Du tar på dig tassar och apmask och försöker komma över hindret.
"Vad tror du att du gör?"
"Absolut ingenting. Inget alls.
Jag trivdes med samtalet. Mer tack!
Som att se teater. Jag älskade det."
Därför tror jag...
...i början av en relation är det lätt för en man
att initiera sex för hon känner dig inte.
Du kan intala dig själv: "Jag är ett stort, starkt djur.
Jag är en stor stark apman."
Du kan ta dig över hindret och inleda sex.
Men när du har varit med någon i typ...
...tre veckor...
...säger en del av dig varje gång du tänker ta dig över hindret:
"Jag är en stor stark apmänniska.
Ett stort starkt djur, men hon såg mig lipa
på finalen av The Great British Bake Off.
De där jävligt fina sconesen."
Så jag har aldrig gift mig, men jag har testat
de flesta sorters relationer.
Jag har haft kortvariga, halvlånga, långvariga, lån.
Det längsta jag har kommit, förra året bodde jag sambo
och att bo sambo förändrade allt
för tidigare trodde jag att ha flickvän innebar
att träffas tre eller fyra gånger per vecka
och när man träffas
visar man de fyra procenten av sig själv
som är godtagbara för allmänheten.
Och när de 96 procenten bubblar upp
säger man: "Det var trevligt, vi ses snart."
Du skyndar dig hem, stänger dörren och regenererar.
Hon var hemma hos mig. Dag två var de 96 procenten överallt.
Hon tyckte jag var konstig för att jag lagar allt i en wokpanna.
Men duger den för stekning,
duger den väl för havregröt.
Jag har ett system för att klä på mig som gjorde henne galen.
Jag ska berätta om det, och det kommer att förändra era liv.
På kvällen när jag är klar med kläderna
lägger jag dem i tvättmaskinen.
När maskinen är full slår jag på den.
Sen flyttar jag allt till torktumlaren och sätter igång den.
Och när det är klart klär jag på mig från torktumlaren.
Och så fortsätter cykeln.
Jag kastar inte bort mitt liv på mellanhanden lådor.
Jag tar inte kläderna och liksom: "Vi måste gömma alla kläder.
Folk kommer hit.
Ser de att vi har andra kläder mördar de oss.
De får inte veta att vi har fler kläder än de vi bär.
Snabbt. Ta dem till övervåningen.
Göm dem, vik dem, lägg dem i lådor.
De får aldrig se att vi har andra kläder.
Jag måste ha några av de andra kläderna.
Jag måste till övervåningen till lådan och vika upp."
Jag har sparat år på detta.
Vill ni veta hur jag vann två Emmys? För att jag hade tid.
Så nu är jag singel.
Villigt. Hennes val.
Nej, det var ömsesidigt.
Vi bestämde oss gemensamt att jag var en röv
och att hon borde gifta sig med sitt ex.
Nej. Det är lugnt. Hon är död.
Jaså, det tycker ni är roligt?
En märklig grupp människor.
69.
45 minuter till av detta. 69. Sexställningen.
69. Ställningen.
Inte för mig. Jag hatar den.
Om ni undrade, ingen frågade.
Jag säger det ändå. Jag hatar 69.
Varför?
Jag kan inte klappa mig på magen och huvudet samtidigt.
Det är sex, inte nån jävla cirkusföreställning.
Ja, det är viktigt att dela, men man kan turas om.
En 69 slutar alltid i en 11.
Två personer jämte varandra som skäms och känner sig illaluktande.
Jag föredrar en 16...
...analsex med en gravid kvinna.
Den kanske redigeras bort.
Jävlar.
Vi ska kanske börja runda av snart.
Det sista jag ville säga,
jag pratade om kärlek och relationer.
Något jag inte pratat om är att jag en gång på allvar
upplevde kärlek vid första ögonkastet.
Jag var på en fest, en kvinna vände sig om,
vi fick ögonkontakt och jag kände: "Jävlar, jag är kär."
Kärlek vid första ögonkastet är väl på riktigt?
Om ni är ett par och inte nickar så blir hemresan lång.
"Hörde du vad han sa?" "Jag hörde.
Han kan inte göra imitationer och han knullade nog en hund."
Så vi fick ögonkontakt,
vad jag tänkte är så pinsamt.
När jag såg henne tänkte jag först:
"Åh, ingenting spelar roll.
Vi kan leva på gröna ängar och äta bär."
Vi blev tillsammans.
Hon är halvirländsk och halvkines, så hon är jättevacker,
och jag får aldrig imitera henne.
"Var är mina kirländare?"
Vi blev tillsammans, vi var kära. Jag tror det var kärlek.
Är kärlek när man messar varandra hela dagen?
Och om någon inte omedelbart svarar
på ett sms så tänker man: "Okej, hon är otrogen."
"Hon svarar inte, hon har kuk i sig.
En större kuk än min. Hon är äntligen tillfredsställd.
Det kom en till kuk, hon har händerna fulla.
Hon kan inte svara.
En kuk till, den är i munnen
annars skulle hon be Siri svara mig.
Jag visste det. Vilken idiot jag är."
25 minuter senare svarar hon:
"Jag gymmade. Saknar dig." "Värst vad du var klängig."
Är det kärlek?
Det finns en galenskap i den sortens kärlek.
Jag tittar på vad vi skrev till varandra.
"Är detta kärleksmeddelanden eller dödshot?"
Det sjuka man säger till varandra.
"Jag längtar att få vara med dig. Jag vill kyssa dig.
Jag vill vara ovanpå dig. Jag vill flå dig
och ha din hud som ärmfilt."
Man tappar fattningen, man ligger i sängen och liksom:
"Vi måste inte gå till jobbet i dag, eller?
Vi måste inte jobba, vi är kära."
Som om ens chef på kontoret säger: "Var är Brett?"
"Han kan inte komma, han är kär." "Han får betald ledighet."
Man blir smutsig.
Man ligger där: "Gå ingenstans.
Vi behöver ingen dusch.
Vi kan bara ligga här och dela samma urinvägsinfektion."
"Lingondricka, käresta?"
Ni kanske inte blir chockerade över att relationen tog slut.
När det hände pratade jag med min syster.
Min syster är motsatsen till mig.
Hon är gift, har barn och hon är lycklig.
Jag frågade: "Hade jag fel?"
Hon sa: "Brett, du har fel om precis allt."
"Men hade jag fel om kärlek?"
"Klart du hade fel om kärlek."
Hon sa: "Kärlek är...
När du hittar din själsfrände
kommer du att känna total frid."
Jag sa: "Jaha, då var det inte kärlek.
Det var en jävla mardröm. Jag tror inte jag sov."
Jag har tänkt mycket på det för jag misstänker
att hon säkert har rätt.
Men om min syster har rätt
så innebär det att alla dina favoritkärlekslåtar
inte handlar om kärlek.
Det är låtar om beroende.
Det är kakmonsterlåtar.
Ni vet? Den sortens låtar som:
"Vår kärlek är en berg- och dalbana,
huset står i brand, vi skär kukarna av oss."
Vet ni vad jag menar?
För om min syster har rätt borde alla kärlekssånger låta såhär.
Det känns så skönt att sitta på soffan med dig
Titta på en dvd-box i en timme
Och kanske en till
Måste du jobba över på kontoret
Kommer jag inte att klaga
För jag litar på dig Och jag vet att du älskar mig
Och för dig är min penis lagom stor
För dig är min penis lagom stor
Tack så mycket New Jersey! God natt!
- Brett, bra show. - Tack, Mary.
Vet du om Röda Ekorren kom?
Nej, Röda Ekorren kom inte.
- Och Stora Nalle? - Nej.
Crazy Orange Bird?
- Hot Dogs? - Nej, Brett.
Okej. Men Buddy G var i alla fall där.
Brett, vi har pratat om detta, dina vänner finns inte på riktigt.
Okej.
- Vi ses på serveringen. - Ja.
Coolt.
Bra show, Brett. Du är fantastisk.
Du var strålande!
Så många fula ord. Jag älskade det.
Vi går till serveringen och firar. Kom!
- Så dåliga imitationer. - Var inte oförskämd.
- Ut med dig. - Var snäll.
Vi syns på serveringen.
Du, bra jobbat.
Tack, Buddy G.
- Jag trodde inte du skulle komma. - Skämtar du?
Jag skulle inte missa det för något i världen. Kom nu.
Vi går och äter något.
Okej.
Kom, Buddy.
Undertexter: Jonathan Karlsson