Downloaded from YTS.MX
ARCHIVNÍ ZÁBĚRY V TOMTO FILMU PROŠLY RESTAUROVÁNÍM A KOLORACÍ
Official YIFY movies site: YTS.MX
PRO VYTVOŘENÍ INTENZIVNĚJŠÍHO ZÁŽITKU
BYLY V NĚKTERÝCH PŘÍPADECH SPOJENY ZÁBĚRY Z RŮZNÝCH UDÁLOSTÍ
ZÁŘÍ 1940
NACISTICKÉ NĚMECKO ZAČÍNÁ S MASIVNÍM BOMBARDOVÁNÍM BRITÁNIE
Anglie je posledním vzdorujícím ostrovem v Evropě.
Anglie padne stůj co stůj!
BOMBARDOVÁNÍ TRVALO OSM MĚSÍCŮ
TOTO JE PŘÍBĚH O REAKCI BRITSKÉHO LIDU
Byl strašný šok najednou poznat, že nepřítel je tak blízko.
A vědět, že se nás někdo snaží zničit.
Všichni jsme zalezli pod schody.
Myslela jsem si, že uhořím zaživa.
Museli jsme žít naplno,
protože jsme nevěděli, jak dlouho to ještě půjde.
Každá společná chvíle byla vzácná.
Je docela dobře možné, že zničení této zlověstné tyranie
nás nakonec dovede k větší soudržnosti,
než jakou bychom si dokázali představit,
kdybychom společně neprošli ohněm.
BRITÁNIE A BLITZ
ESSEX ANGLIE
Pokud jste si rádio zapnuli až teď, Velká Británie je ve válce s Německem.
Němci dnes ráno bez boje vstoupili do Paříže
a hlásají, že začala snaha o totální zničení nepřítele.
VELITELSTVÍ KRÁLOVSKÉHO LETECTVA
Právě začínají nejdůležitější dny v dějinách.
Pokud Velká Británie padne,
bude Hitlerovi jasné, že si může vzít cokoli v celé Evropě.
Raz, dva, tři, dolů!
Raz, dva, tři, vpravo hleď!
EDITH HEAPOVÁ LETECKÝ DISPEČINK, DEBDEN, 21 LET
Netušily jsme, k čemu pustí dívky, ale bylo to vzrušující.
Všem nám totiž bylo nějakých 18, 19, 20 let.
Nejde to moc dobře vysvětlit.
Bylo to něco úplně nového. Nic takového ještě žádná z nás nedělala.
Podílely jsme se na dispečinku a z toho byl člověk hodně nervózní,
protože přesně věděl, co se děje.
Oči celého světa se dnes upírají na Anglii a anglický lid.
Nepřátelé přilétají z jihovýchodu.
Souřadnice S15, těsně nad zemí.
Upírají se na muže z Královského letectva, kteří nesou zodpovědnost
za obranu malého ostrovního království před nacistickým Německem.
Už se blíží. Cítím to.
Mějte oči na stopkách.
Člověka to pohltilo. Říkaly jsme si: „No tak, do toho!“
No tak!
My jsme tou bitvou žily.
Sejmi ho! Jo, dostal ho, chlapi!
Přímo do čenichu. Paráda!
Tímhle se dívky a kluci hodně sblížili.
Byli náramně pohlední.
Všude kolem bujely románky,
ale já asi ani nečekala, že potkám pana Krasavce.
Pokud se tahle ostrovní pevnost udrží, mohlo by to Hitlerovi zhatit plány.
Hitler má naspěch. Očekává se invaze.
BERLÍN NĚMECKO
Pokud britské letectvo
shodí dva, tři nebo čtyři tisíce kilogramů bomb...
HLAS ADOLFA HITLERA
...tak my na ně shodíme
150, 180, 230, 300 tisíc kilogramů bomb za jedinou noc!
Vymažeme jejich města z povrchu zemského!
LONDÝN
Londýn je ve válce a zažil první letecký poplach.
V Británii panuje obava, že se Německo připravuje na invazi do Anglie.
CO ŘEKL HITLER
HLEDANÝ ZA VRAŽDU, ÚNOS, KRÁDEŽ A ŽHÁŘSTVÍ
Právě bylo oznámeno, že v naší zemi
bude od dnešního západu slunce platit povinné zatemnění.
GALERIE TATE
LONDÝNSKÁ ZOO
Z Londýna už odjelo 400 000 dětí
a další odjedou zítra.
K EVAKUAČNÍM VLAKŮM
V těchto dnech prožíváme vážné útrapy, k nimž patří i odtržení dětí od rodičů.
Jejich bezpečí je však nanejvýš důležité.
EVAKUOVANÝ Z LONDÝNA PĚT LET
Byl jsem kluk. A tehdy platilo, že velcí kluci nepláčou.
Řekli nám, že nesmíme běžet za rodiči a obejmout a políbit je na rozloučenou.
Vzhlížel jsem ke své starší sestře Kitty.
Cítil jsem se víc v bezpečí, protože Kitty slíbila, že na mě dá pozor.
Moje matka měla zlou předtuchu.
Byla si jistá, že když s Kitty zůstaneme v Londýně,
stane se nám něco hrozného.
Měl to být výlet. Tak nám to tehdy líčili.
Znamenalo to konec jedné kapitoly mého života.
Normálního dětství.
Netušili jsme, jaké to tam bude doopravdy.
Řekli nám jenom to, že brzo nastane bitva.
VELITELSTVÍ KRÁLOVSKÉHO LETECTVA
Ale netušily jsme, co nás doopravdy čeká.
HOVOŘÍ EDITH HEAPOVÁ
Měla jsem službu.
Oznámili, že spatřili nepřítele. Všude byl povyk.
Uviděly jsme, že přilétalo tak čtyři sta až tisíc Němců.
Nepřátelé přilétají z jihovýchodu.
Souřadnice S15, těsně nad zemí.
Viděly jsme je a řekly jsme si: „Bože, letí na Londýn.“
PŘÍSTAV LONDÝNSKÝ EAST END
ČERVENÝ KŘÍŽ A RYBÁŘSKÁ FLOTILA
Ten rok bylo v září hodně teplo.
OBYVATEL EAST ENDU 12 LET
Pohlédl jsem na oblohu.
Uviděl jsem takové nadýchané obláčky.
Maličké kuličky na nebi.
Říkal jsem si, co to asi je.
Ještě jsme se moc nebáli, protože nám nebylo jasné, co se děje.
Uviděl jsem, jak z nebe padají bomby.
Bylo to neuvěřitelné.
Šli jsme na chodbu ve spodním patře, protože mi došlo, jak je to vážné.
1. DEN BOMBARDOVÁNÍ 7. ZÁŘÍ 1940
Nástup na kontrolní stanoviště.
Sto čerpadel z éčka se připraví na stanici 60.
Zdravíme z Londýna.
Právě teď v přístavu a v průmyslové zóně na východě stále šlehají obří plameny.
Požární vozy celý večer houkají a spěchají ze západu na východ.
Poprvé jsem spatřil, jak vypadá opravdový požár.
HASIČ V ZÁCVIKU 17 LET
Jeden starší hasič mi pomáhal.
Řekl: „To nic, hochu. Neboj se. Drž se u mě.“
Potřebujeme tři délky.
„Pořádně tu hadici drž a hlavně ji nepouštěj z ruky,
protože když tě praští, může být po tobě.“
Pozor, tam dole!
Ten starší hasič se zeptal: „Dobrý? Jsi v pohodě, synku?“
Bojíte se. Jste vyděšení.
Stojím na střeše vysoké budovy,
ze které před sebou vidím skoro celý Londýn.
Kdyby to nebylo tak strašné, byl by to nejúžasnější pohled mého života.
Celou jižní oblohu
osvěcuje rudá záře.
Působí to jako den posledního soudu
vyobrazený ve starých knihách.
Den posledního soudu.
CHELSEA ZÁPADNÍ LONDÝN
STUDENTKA UMĚNÍ 17 LET
Nabírá to na obrátkách. Dnes začalo bombardování.
Obloha nad přístavem byla rudá jako při ohromném západu slunce.
To byl ale život.
Nevěděli jste, jestli vás za chvíli zabije bomba, nebo vás někdo svede.
Seznámila jsem se s krasavcem jménem Rupert.
Naléhal, ať s ním přijdu o věneček.
Líbí se mi muži, co jsou tak trošku hrubiáni.
Líbí se mi, když se mají za boha.
JOANIN SOUSED
Rupert přijímá svět takový, jaký je, a považuje se za jeho vládce.
Cítím, že každičký okamžik může být poslední.
A jelikož opakem smrti je život,
asi se Rupertem zítra nechám svést.
Venku jsme slyšeli, jak okolo zuří požáry.
Bylo to slyšet z dálky. Od přístavu.
Než táta odešel k letectvu, řekl mi, ať dám pozor na mámu.
A já mámě řekl, že je tady jeden oficiální protiletecký kryt.
A že půjdeme tam.
Přišlo mi to jako bezpečné útočiště.
Tam dole nám nic nehrozilo.
Začalo být horko.
Čím dál větší horko.
Volal jsem na mámu. Říkal jsem si, kde může být.
Ale nikdo neodpovídal.
Došlo mi, že se stalo něco strašného.
Spadla sem bomba.
2. DEN BOMBARDOVÁNÍ 8. ZÁŘÍ 1940
Největší škody a utrpení byly napáchány v dělnické čtvrti East End,
kde jsou celé ulice malých domků rozbombardované napadrť.
Předběžné zprávy o sobotním náletu hovoří o 400 mrtvých a 1 400 zraněných.
Byl jsem v domě své sestry, ze kterého bylo vidět na Brick Lane.
A tu ulici navštívil Churchill.
OBYVATEL EAST ENDU 13 LET
Uslyšel jsem výkřiky, jásot i láteření.
A najednou se tam zjevil, z masa a kostí.
Tak přece jen existoval.
U nás se Churchillovo jméno vyslovovalo s odporem.
Než přišla válka.
A najednou jeho jméno znělo andělsky.
Tohle kruté, zlovolné a plošné bombardování Londýna...
HOVOŘÍ CHURCHILL
...je samozřejmě součástí Hitlerova plánu invaze.
Málo však zná povahu britského národa
a tuhý kořínek Londýňanů,
kteří si svobody cení mnohem víc než vlastních životů.
V těchto časech musíme všichni vytrvat společně jako jeden.
Občané Londýna prožívají nesmírně těžké období,
jehož konec ani závažnost zatím nemůžeme odhadnout.
Vzali mě do nemocnice.
Našel mě tam otec.
Ptal jsem se ho: „Tati, kde je máma? Jak je na tom?“
A on prostě řekl:
„Umřela.“
Úplně mě to probodlo. Opravdu jsem cítil bolest a muka.
Do toho mizerného krytu jsem mámu zavedl já. A ona tam umřela.
Nikdy jsem se s tím nesmířil. Nikdy. Nesrovnal jsem se s tím.
Její královská Výsost princezna Alžběta.
Tisíce z vás v naší zemi musely opustit své domovy
a byli jste odloučeni od otců a matek.
PRVNÍ VYSÍLÁNÍ PRINCEZNY ALŽBĚTY 14 LET
Vám, kteří teď žijete v novém prostředí, chceme říct, že s vámi opravdu soucítíme.
A zároveň chceme poděkovat dobrým lidem,
kteří vás přijali do svých domovů na venkově.
Postupujte prosím dál na nástupiště.
Co nejrychleji, prosím.
Někdo řekl, že jsme ve Walesu.
Lidi tam mluvili zvláštně.
A moje třída odešla jedním směrem.
Moje sestra šla jinam.
Dámy ze zastupitelstva to zařídily tak,
že náhradní rodiče si vyberou, které děti chtějí.
Nakonec jsem tam zbyl jenom já.
A žádní rodiče už tam nebyli.
A tehdy jsem se začal bát.
Najednou jsem uslyšel něčí kroky.
Přiřítila se tam jedna dáma a povídá: „Jsou tady ještě nějaká děcka?“
Řekla: „Ten se mi teda moc nezdá a stejně jsem chtěla holku.“
Pokusil jsem se vykouzlit úsměv.
A ona řekla: „No dobře, tak já si ho vezmu.“
A pak jsem s tou cizí ženou odešel.
Kitty jsem nikde neviděl.
Hodně lidí v tomhle hornickém městě evakuované z Londýna nesnášelo.
Protože předtím proběhla stávka horníků.
Na londýnskou vládu měli strašný vztek.
A taky měli strašný vztek na Winstona Churchilla.
Pamatuju si na tři kluky,
co na nás byli zlí a my jsme se s nimi prali.
Moje náhradní matka mi řekla:
„Vy děcka z Londýna jste se sem přišly schovat před jednou válkou
a hned tady začnete druhou.“
Chtěli jsme celý Londýn zahnat do protileteckých krytů.
Létali jsme v jednom kuse jenom na Londýn.
PILOT LUFTWAFFE
Co dvacet minut, ve vlnách.
Byli jsme přesvědčení, že tím Anglii srazíme do kolen.
Hlásíme se z Trafalgarského náměstí.
Ten hluk, který slyšíte, je siréna leteckého poplachu.
6. DEN BOMBARDOVÁNÍ 13. ZÁŘÍ 1940
Před Buckinghamským palácem
vidí král a královna důkazy zkázy, které jen taktak unikli.
Jejich Veličenstva zažila bombardování svého domu, a tak s pochopením hovoří
ke svým poddaným, kteří také trpí kvůli nacistické krutosti.
Když přišel král s královnou,
lidé jásali, ale někteří říkali:
„Zalezte zpátky do paláce.
Tomu říkáte bombardování? Jedné bombě?
Na nás jich padají tisíce.“
V East Endu prostě nebylo dost bezpečných krytů.
Metro vypadalo jako ideální místo.
Ale vláda rozhodla, že metro neotevře.
Rozhodli jsme se, že do boje za otevření metra půjdeme naplno.
KOMUNISTICKÝ VŮDCE V EAST ENDU
Naším cílem se stal hotel Savoy.
Přiložíme pod kotel
a budeme okupovat kryt hotelu Savoy.
Dorazilo dohromady 78 lidí.
PROTILETECKÝ KRYT HOTELU SAVOY
Okupovali jsme místo, kde jsme podle zákonů neměli co dělat.
Pak dorazili policisté.
Policejní inspektor se zeptal: „Co tady máte v úmyslu?“
A já řekl, že nám nejde o ten kryt, ale o otevření metra.
DĚLNÍCI Z EAST ENDU VNIKLI DO HOTELU SAVOY
BOUŘLIVÁ SKUPINKA SE DOŽADUJE VÝSAD V NÓBL LONDÝNSKÉM HOTELU
Vláda oznámila, že lidé metro jako kryt využívat nesmějí.
Ale nejpozoruhodnější vývoj v téhle podivné válce je to,
jak se Londýňané pustili do vyřešení problému s kryty.
Začalo se povídat, že máme jít do metra, že to dobře dopadne.
Našli jsme tam zavřené brány a u nich vojáky.
Za námi se dělal čím dál větší dav.
Lidé třásli bránou. „Pusťte nás tam!“
Najednou se ozvalo burácení.
Někdo z vlády si to rozmyslel.
Otec mi řekl, že je to velké vítězství pro dělnickou třídu.
A tím začal náš podzemní život.
Nová dramatická fáze v bitvě o Británii.
Po týdnech napětí spustilo německé vrchní velení mohutné nálety na přístavy.
Stovky nacistických bombardérů a stíhaček denně burácely nad Lamanšským průlivem.
Tato ostrovní pevnost je poslední baštou západní Evropy,
která odolává Hitlerovým ambicím.
Královské letectvo je nejlepší na světě,
ale Německo má i nadále ve vzduchu početní výhodu.
VELITELSTVÍ LETECTVA
Musely jsme tu válku vyhrát a byly jsme k tomu odhodlané stůj co stůj.
Věděly jsme, že bojujeme o právo na život, a nehodlaly jsme to vzdát.
Byla nás tam asi stovka.
A muži se k nám chovali uctivě.
Přijali nás.
Byly jsme nadšené,
že jsme nezávislé a můžeme pracovat samostatně.
Když jsem poprvé viděla Denise, zrovna jsem řídila traktor.
A on mi do motoru hodil písek, čímž ho zastavil.
Musel ho zase nahodit. Řekla jsem: „Rozbils to, tak to nahoď.“
ZÁBĚRY EDITH HEAPOVÉ
A taky to udělal.
Denis byl dobře stavěný, stál zpříma. Byl docela pohledný.
Nikdy se pořádně nesmál kvůli dvěma zubům, za které se styděl.
Ale usmíval se po svém.
A asi si usmyslel, že se mu líbím.
Zeptal se mě, jestli půjdu na tancovačku.
Řekla jsem, že ano.
Po službě jsme se tam všechny nahrnuly a on tam na mě čekal.
Měli jsme štěstí, že jsme se poznali. Nebýt války, možná by se to nestalo.
Byl zábavný.
Byl to velký romantik.
Hodně jsme se nasmáli.
Myslím, že to kvůli okolnostem bylo intenzivnější, lepší a silnější.
Každá společná chvíle byla vzácná,
protože jsme nevěděli, jak dlouho to ještě půjde.
V bitvě o Londýn se schyluje ke konci prvního měsíce.
A Londýn stále stojí.
24. DEN BOMBARDOVÁNÍ 1. ŘÍJNA 1940
Naše město je unavené, ale nálada je dobrá jako vždy.
My to zvládneme.
Jestli si myslí, že vyhraje bombardováním žen a dětí, tak se šeredně plete.
Tohle je Londýn. Jsme živí a pereme se dál.
Nazdárek. Mějte se.
Byla jsem Rupertem úplně posedlá, protože jsem ho už týden neviděla.
JOANIN DENÍK
Celé ráno jsem na něj myslela a dumala, jak dlouho bez něj ještě vydržím.
Cestou domů jsem viděla 17 letadel, okolo nichž vybuchovaly stovky granátů.
Zaslechla jsem výkřik.
JOANIN PŘÍTEL
A vidím, jak se starý dobrý Rupert trmácí ulicí a o výbuchy se nestará.
Našli jsme nóbl podnik s názvem Mountview a kapelou v červených sakách.
Pod lustry se třpytily obří mozaikové sloupy.
Byla jsem samým štěstím skoro opilá.
Všechno bylo ostřejší a jakoby zrychlené.
Byli jsme utahaní a toulali jsme se troskami Shaftesbury Avenue.
Velice vážně jsme se pomilovali.
Byla jsem úplně klidná a nadšená.
Jedna z mála uspokojivých věcí, co nám v tom mizerném životě zbývaly.
Jestli Němci čekali, že zlomí ducha obyvatelů Londýna,
tak se strašně přepočítali.
Zdá se, že Němci ohledně útoků na Velkou Británii změnili strategii.
Snaží se napáchat větší škody.
Německý vůdce naznačil, že válka může trvat dlouho.
Všichni jsme věděli, že to bude náročná mise.
Každý den se několik posádek nevrátilo.
PILOT LUFTWAFFE, 20 LET
Panovala vážná nálada.
Před vzlétnutím jsem si říkal, jestli se vrátíme v jednom kuse.
„Budu v pořádku?
Uvidím ještě někdy domov?“
MIDLANDS, ANGLIE
Coventry oslavilo svou minulost průvodem Godivy.
Dnešní Coventry je významným průmyslovým městem díky hraběnce Godivě,
která se svlékla z drahých šatů, aby městu zajistila svobodu.
Je to historické město, které ve stovkách továren produkuje
nejmodernější stroje na světě.
V továrnách na munici a pomocných službách je potřeba více žen.
Zvlášť takových žen, které budou ochotné opustit domov a jít, kam je třeba.
TOVÁRNÍ DĚLNICE
Bylo vzrušující vydat se na nové místo a dělat něco nového.
Coventry. Přijíždíme do Coventry.
I když se mi to táta snažil rozmluvit.
Můj táta si chtěl celou rodinu udržet nablízku.
Jedinou možností, jak dospět, bylo odejít.
Já byla odhodlaná.
Odejdu pomáhat ve válečném úsilí.
Další den nás zavedli do továrny.
Všichni jezdili na kolech.
Stovky, tisíce lidí jezdily do práce na kole.
Ozvaly se první sirény.
Říkali nám, že jsme jim přinesli smůlu a že nás tam nechtějí.
Stříleli na ty cyklisty z kulometů.
Říkala jsem: „Co se jim stalo?“
Viděla jsem, jak padají na zem.
Všichni jsme jenom konali svou povinnost.
Nikdo nechtěl ubližovat obyčejným lidem.
Celý ten plán, jak vyděsit Británii náletem na Coventry, byl úplně stupidní.
Když začal nálet, bylo nám jasné, že bude zle.
Všichni jsme zalezli pod schody.
FRIEDA ANDERSONOVÁ TOVÁRNÍ DĚLNICE
Všichni tvrdili, že tam je to nejlepší a nejbezpečnější.
Najednou všechno zčernalo a...
vzplály ohně.
Měla jsem dlouhé vlasy a začalo se mi z nich kouřit.
To mě vyděsilo.
Myslela jsem si, že uhořím zaživa.
69. DEN BOMBARDOVÁNÍ 15. LISTOPADU 1940
Chci vám všem připomenout, jak moc je důležité,
abyste v Coventry veškerou vodu před užíváním převařili.
Ať už ji máte odkudkoli, nezapomeňte ji prosím převařit.
COVENTRYSKÁ KATEDRÁLA
Při návratu do Edinburghu jsme vypadali jako uprchlíci.
Byla jsem uzlíček nervů.
A při prvních sirénách, které se po mém návratu ozvaly,
jsem skoro dostala hysterický záchvat.
Včera v noci na Velkou Británii útočila německá letadla.
LAMANŠSKÝ PRŮLIV
Nálety trvaly několik hodin a docházelo k nim napříč zemí.
Na mnoha místech shazovali zápalné pumy.
Na města na jižním pobřeží...
ZEMŘELÍ
...v západní Anglii...
v Midlands...
na severozápadě.
GLASGOW SKOTSKO
Veškeré požáry jsou už pod kontrolou.
Podle vrchního velení se včerejší německé nálety
soustředily na Liverpool, aby z provozu vyřadily místní přístav.
Stovky německých bombardérů se zaměřily na Liverpool
a způsobily ještě ohromnější škody než v Coventry.
Churchill nám vykládal, jak jsme všichni stateční.
Že se nikdy nevzdáme.
MARIE PRICEOVÁ OBYVATELKA LIVERPOOLU, 17 LET
Po tom náletu by se obyvatelé Liverpoolu klidně vzdali ze dne na den.
Těm velmožům se to říká snadno, viďte?
Ti si vysedávají v těch svých krytech se zdmi z ocele.
Naplnilo mě nenávistí, že nám tohle Němci provedli
a my jsme s tím nemohli nic dělat.
Byli jsme jenom lidi, co tam čekali na smrt.
Co říkáte na možnost odvety?
Kdybych byla chlap, tak tam půjdu a dám jim okusit jejich vlastní medicínu.
Co po tomhle říkáte na to, vydat se do Berlína a oplatit jim to?
To bychom teda měli.
A snad jim ještě přidáme, když je to takový zmetek.
Pane, měli bychom bombardovat Berlín, když oni bombardují Londýn?
Rozhodně, pane. A desetkrát víc.
Žen a dětí v Berlíně je mi líto, ale co ženy a děti tady u nás?
100. DEN BOMBARDOVÁNÍ 16. PROSINCE 1940
HOVOŘÍ CHURCHILL
Jsem přesvědčen, že se nám podaří tento ohromný nápor odrazit.
Ať se stane cokoli, všichni budeme bojovat až do samého konce.
Sousedící města Mannheim a Ludwigshafen
s druhým největším vnitrozemním přístavem v Evropě čeká útok.
Tato města jsou labyrintem doků, průmyslových objektů a chemiček.
VELITELSTVÍ KRÁLOVSKÉHO LETECTVA
Když takhle žijete tváří v tvář smrti,
podle mě si nepřipouštíte, že by se to mohlo stát i vám.
Ale začne vám to docházet, a jim taky, když se začne blížit ta kulka.
Ten člověk má najednou takovou auru.
A vy si začnete říkat, že ten už se domů nevrátí.
A on to ví taky.
Denis se mě zeptal, jestli bychom jeho příští opušťák mohli strávit spolu.
A já řekla, že když si to přeje, tak ano.
Domluvili jsme to a vyrazili jsme do Cambridge.
Byla to velká romantika.
Bylo to...
úplně jako z jiného světa.
Dali jsme si večeři a hrozně moc jsme toho napovídali.
A pak řekl, že by mi chtěl něco povědět.
Šli jsme do mé ložnice. A to se s mužem do ložnice zásadně nechodilo.
Došel pro láhev šampaňského
a řekl:
„Vezmeš si mě?“
Tak jsem řekla, že samozřejmě.
A pak jsme každý šli do vlastní postele.
Prokázal mi tím velkou úctu.
Tolik si mě považoval, že mě nechtěl nijak kompromitovat.
Přitom já bych se nejspíš přesvědčit nechala.
Protože když víte, že se ten člověk už možná nevrátí,
necháte si tu příležitost ujít?
Už se totiž nebude opakovat.
Je Boží hod vánoční v roce bombardování.
109. DEN BOMBARDOVÁNÍ 25. PROSINCE 1940
Cesmína a ostnatý drát.
Děla a vánoční řetězy.
Podle německé ambasády ve Washingtonu byla britská vláda informována,
že Němci zítra Británii bombardovat nebudou,
pokud ani Britové nebudou bombardovat německá území.
Mezi dneškem a příštími Vánocemi
je 12 měsíců plných čím dál větší námahy a rostoucích obětí.
O několik bloků dál slavily celé rodiny Štědrý večer v podzemních krytech.
CHELSEA ZÁPADNÍ LONDÝN
Ve schránce jsem uviděla velkou obálku.
Roztrhla jsem ji a noční můra se naplnila.
DENÍK JOAN WYNDHAMOVÉ 18 LET
Hlaste se do vojenské služby. Královské námořnictvo.
Pomyslela jsem si: „Bože, budu na Vánoce sama.“
Už nechci žít. Tolik toužím po Rupertovi.
Hospody jsou plné šťastných opilých lidí, co zpívají pochod „Tipperary“.
Já strávila bezútěšnou noc v nevytápěné místnosti.
Spala jsem oblečená na tvrdé posteli.
To teda byly Vánoce.
Zdá se, že neoficiální příměří ve vzduchu trvá,
což v mnoha evropských zemích slaví jako druhé Vánoce.
Bombardéry obou stran zůstaly na zemi.
113. BOMBARDOVÁNÍ 29. PROSINCE 1940
Katedrála svatého Pavla stráží Londýn a má v našich srdcích zvláštní místo.
V minulosti ji už třikrát zničil požár.
V té katedrále se lidé modlili.
Panovala tam důvěra.
Byl tam Bůh.
Kdyby ji Hitler zničil,
zlomil by i ducha londýnského lidu a zbytku celé země.
Anglie je posledním vzdorujícím ostrovem v Evropě.
Nadejde hodina, kdy se jedna strana poddá.
A nacistické Německo to rozhodně nebude!
V centru došlo k těžkému bombardování zápalnými pumami.
Na nádvoří katedrály svatého Pavla bylo zřízeno stanoviště.
Počkat.
- Počkat! - Pozor, tam dole!
Zavolali nám.
Churchill dal velitelům jasně najevo, že katedrálu musí zachránit.
Měl pocit, že pokud ji zachráníme, budeme dál mít k čemu se upínat.
Nebyl to jen požár. Bylo to hotové peklo.
Z nebe padaly zápalné pumy.
Na Londýn jich dopadaly tisíce.
Byl to tak strašný žár,
že kdyby se požár dostal ke katedrále, kopule by se zřítila.
Nacistický vztek zasáhl hlavní město plnou silou.
Zapálili centrum města včetně šesti kostelů.
Letadla přelétala bez ustání
a zvuk střemhlavých bombardérů byl ohlušující.
Světlice osvítily ulice jako denní světlo a hvězdy pohasly.
Tyto fotografie připomínají peklo na zemi.
Svět uvidí snímky z náletu, který nemířil na vojenské cíle,
ale pouze na to, co lidé milovali po celá staletí.
Slavné budovy radnice, Guildhall.
Začal jsem mít pocit, že už je ze mě chlap.
Dělali jsme práci, při které vám nebo parťákovi šlo o život.
Bože, nemohl jsem se dočkat, až o tom doma povím mámě.
Pokud ten požár udržíme pod kontrolou,
nedostane se až ke katedrále.
Hovoří Londýn.
Je zde ticho. Už je skoro jedna ráno.
Vysoké plameny, které vytvořily trojúhelník okolo obchodní části Londýna,
už byly uhašeny.
Pozoroval jsem ty požáry ze střechy.
Nebylo těžké si představit, jak Londýn vypadal před 300 lety,
kdy ho decimoval nechvalně známý velký požár.
Zahlédl jsem muže v rukavicích, jak ze střechy shazuje prskající bombu.
Je zázrak, že ty pumy nezasáhly katedrálu.
Pomyslel jsem si, že tam nahoře musí být někdo, kdo říká:
„Na tohle nesahejte.“
Již bylo prokázáno,
že takovéhle vydírání pomocí vraždění a terorismu
ducha britského národa rozhodně neoslabí,
ale naopak ho ještě víc vybudí a zažehne v něm ještě silnější plamen,
než jaký jsme viděli kdy předtím.
Jak jen najít slova na oslavu našich letců?
Každý den bojují s početným nepřítelem. Každý den se vrací jako vítězi.
Připravujeme se na odvrácení invaze, kterou nepřítel dlouho hrozí.
Přiletělo osmdesát nacistických letadel. Pětadvacet z nich už se nevrátilo.
Může se jednat o zvrat v celé válce. Kvalita vítězí nad kvantitou.
VELITELSTVÍ KRÁLOVSKÉHO LETECTVA
Nevěřili jsme, že bychom mohli prohrát.
A cítili to tak všichni. Alespoň u nás na stanici.
Bylo to od nás vlastně docela naivní.
S Denisem už jsme chystali svatbu, protože jsme chtěli, aby se konala brzo.
On chtěl, aby se konala brzo.
Důstojníci říkali, že se jim nelíbí, když se piloti zasnoubí,
protože jsou pak opatrní.
A stíhací pilot si opatrnost nemůže dovolit.
Musí do toho jít naplno a neřešit nějakou ženu, co čeká na základně.
Ráno proběhl velký útok. Já zrovna měla službu.
Nepamatuju si, kolik tam bylo Němců, ale bylo to hodně.
Nechte frekvenci volnou.
Nepřátelé přilétají z jihovýchodu. Souřadnice S15, těsně nad zemí.
Oblast 243. Hastings, Ashford, Dover.
Jo.
Už po nás střílejí.
To bylo těsné.
- Podle mě jsme to koupili. - Jo.
Zkontrolujte rychlost letounu 182.
Kontrola rychlosti letounu 182.
Na 207 je SOS.
Někdo řekl, že padá letadlo
a není vidět padák.
Moment.
Nepřítel číslo 170 zneškodněn.
Změnit na nepřítele číslo 171. Připravte se...
Věděla jsem, kdo to byl.
Věděla jsem to.
Neptejte se jak, ale věděla jsem to.
Naše letecká seržantka řekla: „Edith...“
Promiňte.
Takže řekla, že Denis se pohřešuje.
A já řekla, že to vím.
A... Přestaň.
20 LET
Zřítil se do moře.
Nikdy se nic nenašlo.
A tak si to i přál.
Vždycky říkal, že kdyby ho sestřelili a zabili,
nechtěl by mít vojenský pohřeb.
Ale přála bych si, abychom tehdy byli sezdaní. To ano.
Bylo by mi jedno, jestli by to bylo na 24 hodin, dva dny nebo pět měsíců.
Toho lituju.
245. DEN BOMBARDOVÁNÍ 10. KVĚTNA 1941
Na finále mezi týmy Preston North End a Arsenal přišlo více než 60 000 diváků.
Týmy vycházejí společně. Preston v tmavých šortkách.
1941, FINÁLE LIGOVÉHO POHÁRU WEMBLEY, LONDÝN
Mnozí se vyjádřili proti konání finále během války.
Ale aspoň dopřeje pomocným pracovníkům odpočinek a nějakou změnu.
Preston znovu útočí.
A je to gól!
Zápas byl však předurčen k remíze.
Těžko říct, jestli si dnes takovou slavnost můžeme dovolit.
Nad Británií dnes svítí sytě žlutý měsíc.
Ozvaly se sirény.
Vzduchem se nese to strašné burácení motorů.
Zdá se, že Londýn čeká velký nálet.
Nyní se spojíme s Edwardem R. Murrowem v britském hlavním městě.
Občas se ozve hýřivý zpěv
nebo hlas prosebně volající o taxi.
Navštívil jsem pár protileteckých krytů. Byly plné jen asi z poloviny.
Na povrchu je v Londýně mnohdy vidět radost i odvaha.
Nastal čas se přidat. Vzali mě na dispečink.
Před odjezdem máme prodloužený víkend.
Rupert by prý mohl přijet do Londýna, i když ho můžou kdykoli povolat zpět.
Asi bych se mohla seznámit s někým novým. Třeba s pilotem.
Určitě ho nebudu mít ráda zdaleka tak jako Ruperta.
Večírek se konal ve velikém studiu.
V dálce byly slyšet hlasité rány, ale nikdo si toho nevšímal.
Najednou se ozvalo takové ohromné skučení.
Venku to vypadalo na hotový armagedon. Ale nás to v opilosti nezajímalo.
Byla to podivná noc. Lidé se nebáli.
Prodavač novin byl venku u svého stánku.
DOBROVOLNÝ STRÁŽNÍK
A probíhalo bombardování.
„Výsledek finálového utkání!“
Od Piccadilly přicházela prostitutka.
Zpívala si a držela nad hlavou deštník.
„Zpívám si v dešti, zpívám si v dešti.“
Nemáme žádný odhad počtu zabitých,
ale vláda vydala zprávu, že počet obětí je vysoký.
Z Evropy přišla překvapivá zpráva o tom, že Německo vyhlásilo válku Rusku.
Znamená to, že se Adolf Hitler vzdal nadějí na rychlé dobytí Británie.
Včera v noci ve vzduchu nebyla žádná německá letadla. Dnes také ne.
Jako bychom sirény neslyšeli už dlouho.
Biografy na Leicester Square jsou otevřené,
ale bezpečnostní opatření v Londýně platí i nadále.
A přestože si Londýn nese šrámy, stále se na svět usmívá.
Bombardování polevilo.
HOVOŘÍ ERIC BRADY
A moje matka se rozhodla, že se máme hned vrátit domů.
Takže rodina byla zase celá spolu.
Druhý den ráno jsem hned chtěl jít hledat šrapnely.
Byl jsem nadšený, že jsem doma.
S Kitty jsme vyrazili do školy.
Já šel do skupiny pro menší děti
a ona pro ty starší.
Byl to pro nás obyčejný den ve škole.
Šli jsme do jídelny a jedli jsme tam sendviče.
A najednou slyším,
jak se nám nízko nad hlavou ozvaly motory letadla.
Učitelka křičela, ať se schováme pod stůl.
Pamatuju si, jak tam vběhla Kitty a utíkala ke mně.
A pak dopadla bomba.
ZÁBĚRY ERICOVY ŠKOLY 1943
Matčina zlá předtucha se naplnila.
Kitty a mně se opravdu stalo něco hrozného.
Zpráva hovoří o jediném německém bombardéru.
Jednalo se o skutečně náhlou smrt.
Nikdo neměl čas se ani přikrčit.
Zemřelo tam 38 dětí
a šest učitelek.
PŘÍBUZNÍ: OHLEDNĚ OBĚTÍ SE DOTAZUJTE NA RADNICI
Vyhrabali mě.
Byl jsem hodně vážně zraněný.
Matka mě chodila navštěvovat do nemocnice
a já se pořád ptal na Kitty.
Kitty přišla do jídelny a běžela za mnou.
Kitty mě zakryla.
A umřela.
Nebýt Kitty, nepřežil bych to.
O tom vůbec nepochybuju,
protože to, co zabilo Kitty, by jinak zabilo mě.
Takže na to nikdy nezapomenu.
V mnoha ohledech jsem měl štěstí,
protože jsem měl možnost zažít spoustu věcí.
Poznal jsem milou dívku. Vzal jsem si ji. A narodily se nám tři úžasné děti.
VÍTĚZSTVÍ NAD NĚMECKEM 1945
Po konci války jsme byli jako v jiném světě.
OBYVATEL EAST ENDU 14 LET
Museli jsme táhnout za jeden provaz. Bylo potřeba být jednotní.
Třídní systém se zhroutil.
Měli jsme pocit, že si zasloužíme něco jiného.
Život se opravdu zlepšil.
JOAN WYNDHAMOVÁ VSTOUPILA DO POMOCNÝCH SBORŮ A S RUPERTEM SE ROZEŠLA
O 40 LET POZDĚJI VYDALA SVŮJ DENÍK A STALA SE SPISOVATELKOU
Občas cítím závažnost toho, co se na světě děje,
ale ani tehdy to nedokážu vyjádřit slovy.
Jedna půlka světa se snaží zničit tu druhou.
Nic už nebude jako dřív.
Ale nepřipadám si jinak než v míru.
Jenom jsem trochu šťastnější.
EDITH HEAPOVÁ PO ZBYTEK VÁLKY SLOUŽILA JAKO ZPRAVODAJSKÁ DŮSTOJNICE
PROVDALA SE A NARODILY SE JÍ DVĚ DCERY
Myslím, že takové odhodlání už svět neviděl.
Tehdy jsme totiž chránili své životy, svou zemi,
všechny naše lidi. Každého.
A to platí i pro civilisty. Hodlali jsme bojovat až do hořkého konce.
Zničení této zlověstné tyranie
nás nakonec dovede k větší soudržnosti, než jakou bychom si dokázali představit,
kdybychom společně neprošli ohněm.
Překlad titulků: Vojtěch Ulrich
SVĚDECTVÍ POCHÁZÍ OD PAMĚTNÍKŮ
OBDOBÍ 1939–1943
NĚKTERÉ ZÁZNAMY BYLY NAMLUVENY HERCI
PROBĚHLY ÚPRAVY PRO LEPŠÍ SROZUMITELNOST
TENTO FILM VZNIKL SPOJENÍM RŮZNÝCH ZÁBĚRŮ
OD AUTENTICKÝCH DOKUMENTÁRNÍCH ZÁBĚRŮ AŽ PO OFICIÁLNÍ REKONSTRUKCE