Downloaded from YTS.MX
‫- צילומי הארכיון בסרט זה‬ ‫שוחזרו ונצבעו דיגיטלית -‬
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- חומרי צילום מאירועים שונים שולבו יחד‬ ‫כדי ליצור חוויה מקיפה -‬
‫- ספטמבר 1940 -‬
‫- גרמניה הנאצית‬ ‫פותחת בהפצצות מסיביות על בריטניה -‬
‫אנגליה היא האי האחרון שמחזיק מעמד באירופה.‬
‫אנגליה תיפול ויהי מה!‬
‫- הבליץ נמשך שמונה חודשים -‬
‫- זהו סיפור תגובתם של אנשי בריטניה -‬
‫התחושה שהאויב קרוב כל כך היוותה הלם מוחלט.‬
‫הידיעה שמישהו מנסה להשמיד אותנו.‬
‫כולנו תפסנו מחסה מתחת למדרגות.‬
‫חשבתי, "אני אישרף בחיים!"‬
‫הכול היה חיוני וחי‬
‫מכיוון שאיש לא ידע כמה זמן יתאפשר לנו.‬
‫כל רגע יחד הוא יקר ערך.‬
‫ייתכן מאוד שהשמדתו הסופית של שלטון זדוני‬
‫יסלול את הדרך לסולידריות עמוקה יותר‬
‫מאשר תכננו אי פעם,‬
‫לולא היינו צועדים יחד תחת אש.‬
‫- בריטניה והבליץ -‬
‫- אסקס‬ ‫אנגליה -‬
‫למי מכם שהדליק את מקלט הרדיו כעת,‬ ‫בריטניה הגדולה נמצאת במלחמה עם גרמניה.‬
‫הגרמנים כבשו את פריז ללא קרב הבוקר‬
‫וטוענים כי החל המרדף אחר האויב‬ ‫עד להשמדתו המוחלטת.‬
‫- פיקוד מטוסי הקרב של חיל האוויר המלכותי -‬
‫הימים הקריטיים בהיסטוריה רק החלו.‬
‫אם בריטניה הגדולה תיכבש,‬
‫היטלר ידע שהיבשת כולה תוכל ליפול לידיו.‬
‫אחת, שתיים, שלוש, עמדו דום.‬
‫אחת, שתיים, שלוש, לימין שור.‬
‫- אדית' היפ, צופת אוויר‬ ‫בסיס חיל האוויר המלכותי דבדן, בת 21 -‬
‫לא ידענו מה ירשו לבנות לעשות,‬ ‫אבל זה היה מרגש.‬
‫תבינו, היינו בנות כמה? 18, 19, 20.‬
‫אני לא יכולה להסביר את זה בדיוק.‬ ‫זה היה משהו שונה מאוד מכל מה שעשינו קודם.‬
‫לצופי האוויר נכונה חוויה מעוררת חרדה‬
‫מכיוון שידעת בדיוק מה מתרחש.‬
‫היום, עיני העולם כולו‬ ‫נשואות לאנגליה ולאנשיה.‬
‫אויבים מתקרבים מדרום-מזרח.‬
‫בגזרה S15 בגובה אפס.‬
‫העיניים נשואות לאנשי חיל האוויר המלכותי‬ ‫אשר עליהם מוטלת האחריות‬
‫להגן על ממלכת האי הקטנה‬ ‫מפני גרמניה הנאצית.‬
‫זה מתקרב. אני מרגיש את זה.‬
‫שים לב.‬
‫את הופכת למעורבת רגשית בעניין, כן?‬
‫ואת אומרת, "קדימה, תפוס אותו!"‬
‫קדימה.‬
‫מבחינתך, הקרב היה חי.‬
‫תפיל אותו. כן, הוא תפס אותו, חבר'ה.‬
‫ישר באמצע. יפה מאוד!‬
‫זה מה שהביא לאינטימיות בין הנשים לגברים.‬
‫הם היו כל כך נאים.‬
‫רומנים לבלבו על ימין ועל שמאל.‬
‫אבל אני לא חושבת‬ ‫שציפיתי לפגוש איזה בחור יפהפה.‬
‫אם המצודה הזו שבאי תחזיק מעמד,‬
‫הדבר עשוי לחבל בתוכנית הכיבוש של היטלר.‬
‫היטלר ממהר. הפלישה צפויה.‬
‫- ברלין‬ ‫גרמניה -‬
‫אם חיל האוויר הבריטי‬
‫יטיל 2,000, 3,000 או 4,000 ק"ג של פצצות...‬
‫- קולו של אדולף היטלר -‬
‫אז אנחנו נטיל 150 אלף, 180 אלף, 230 אלף,‬
‫300 אלף ק"ג פצצות או יותר בלילה אחד!‬
‫אנחנו נמחק את עריהם!‬
‫- לונדון -‬
‫לונדון במלחמה,‬
‫ולונדון חוותה לראשונה‬ ‫אזעקה המתריעה על מתקפה אווירית.‬
‫בריטניה חוששת שגרמניה נמצאת בעיצומן‬ ‫של הכנות ענק לפלישה לאנגליה.‬
‫- מה היטלר אמר -‬
‫- מבוקש! בעוון רצח, חטיפה, גנבה והצתה -‬
‫בארץ זו הוכרזו תקנות האפלה‬ ‫החל משקיעת החמה הערב.‬
‫- גלריית טייט -‬
‫- גן החיות של לונדון -‬
‫ארבע מאות אלף ילדים כבר הוצאו מלונדון‬
‫וילדים נוספים יצאו מחר.‬
‫- לרכבות הפינוי -‬
‫אלה ימים של קדרות וקושי,‬
‫אליהם מתווספת הפרידה של הורים מילדיהם.‬
‫אך השמירה על ביטחונם חשובה ביותר.‬
‫- אריק בריידי -‬
‫הייתי ילד‬ ‫ובאותם ימים, ילדים גדולים לא בכו.‬
‫- מפונה מלונדון‬ ‫בן 5 -‬
‫נאמר לנו שאסור לנו לרוץ להורינו כדי להיפרד‬
‫ולזכות בחיבוק אחרון ובנשיקה.‬
‫הערצתי את אחותי הגדולה, קיטי.‬
‫הרגשתי בטוח יותר‬
‫בגלל שקיטי הבטיחה שתדאג לי.‬
‫לאימא שלי הייתה תחושה מוקדמת.‬
‫היא הייתה בטוחה‬ ‫שאם קיטי ואני נישאר בלונדון‬
‫משהו נורא יקרה לנו.‬
‫זו הייתה אמורה להיות חופשה.‬ ‫כך הדבר הוצג לנו.‬
‫הדבר סימן את סיומו של פרק אחד בחיי,‬ ‫כפי שהיו עד כה.‬
‫ילדות רגילה.‬
‫לא ידענו מה תהיה המציאות.‬
‫נאמר לנו רק שהקרב מתקרב.‬
‫- פיקוד מטוסי הקרב של חיל האוויר המלכותי -‬
‫אבל לא ידענו מול מה נתמודד.‬
‫- קולה של אדית' היפ -‬
‫הייתי בתפקיד.‬
‫- אדית' היפ, צופת אוויר‬ ‫בסיס חיל האוויר המלכותי דבדן, בת 21 -‬
‫נשמעו קריאות קרב והרבה רעש.‬
‫וראינו בין 400 ל-1,000 גרמנים מגיעים.‬
‫אויבים מתקרבים מדרום-מזרח.‬
‫בגזרה S15 בגובה אפס.‬
‫אפשר היה לראות את זה, וחשבנו,‬
‫"אלוהים, הם בדרך ללונדון".‬
‫- המעגנות‬ ‫איסט אנד, לונדון -‬
‫זה היה חודש ספטמבר חמים מאוד.‬
‫- טום בטס‬ ‫תושב איסט אנד, בן 12 -‬
‫הבטתי לשמיים.‬
‫ראיתי כמה עננים רכים,‬
‫כדורים קטנטנים בשמיים.‬
‫חשבתי, "בחיי, מה זה?"‬
‫לא פחדנו מאוד בשלב הזה‬
‫בגלל שלא באמת ידענו מה קורה.‬
‫ראיתי המון פצצות נופלות מהשמיים.‬
‫זה היה מדהים.‬
‫נכנסנו למסדרון בתחתית בניין המגורים‬
‫בגלל שלפתע, כמובן,‬ ‫הבנתי את ההיקף העצום של המתרחש.‬
‫- היום הראשון לבליץ‬ ‫7 בספטמבר 1940 -‬
‫פקודת התייצבות בנקודות השליטה.‬
‫העמידו 100 משאבות בכוננות מתחנת E עד 60.‬
‫ערב טוב, כאן לונדון.‬
‫בזמן שאני מדבר, שרפות גדולות עדיין בוערות‬ ‫לאורך הנהר באזורי המעגנות והתעשייה במזרח.‬
‫לאורך כל הערב, כבאיות מאזור וסט אנד‬ ‫דהרו מזרחה לקול שאון הסירנות.‬
‫לראשונה ראיתי שרפה אמיתית.‬
‫הכבאי הוותיק סייע לי ואמר...‬
‫- ריצ'רד הולסגרוב‬ ‫כבאי צעיר, בן 17 -‬
‫"הכול בסדר, בחור, אל תדאג. תישאר לידי".‬
‫אנחנו רוצים אורך משולש.‬
‫"פשוט תחזיק את הצינור‬ ‫ואל תעזוב אותו בשום פנים ואופן,‬
‫"מכיוון שאם הוא יפגע בך,‬ ‫הוא עלול להרוג אותך".‬
‫התרחקו למטה!‬
‫הכבאי הוותיק אמר,‬ ‫"אתה בסדר, בן? הכול בסדר, ילד?"‬
‫אתה מרגיש פחד. אתה מפחד.‬
‫אני עומד על ראש בניין גבוה מאוד‬
‫ומכאן ביכולתי לראות‬ ‫את לונדון כולה פרושה מולי,‬
‫ולולא המחזה היה כה מבעית,‬
‫זה היה יכול להיות‬ ‫אחד מהמראות הנהדרים שראיתי.‬
‫כל קו הרקיע מדרום‬
‫מואר בזוהר אדמדם.‬
‫זה נראה כמו יום הדין‬
‫כפי שהצטייר בכמה ספרים ישנים.‬
‫יום הדין.‬
‫- צ'לסי‬ ‫מערב לונדון -‬
‫- ג'ואן וינדהאם‬ ‫סטודנטית לאומנות, בת 17 -‬
‫הקצב עולה. הערב התחיל הבליץ.‬
‫השמיים מעל המעגנות היו אדומים,‬ ‫כמו בזמן שקיעה ענקית.‬
‫אילו חיים!‬
‫אף אחד לא ידע אם יופצץ או יפותה ברגע הבא.‬
‫פגשתי גבר נאה מאוד בשם רופרט.‬
‫והוא ניסה לשכנע אותי לאבד את בתוליי.‬
‫למעשה, אני מעדיפה גברים פרועים מעט.‬
‫אני אוהבת גברים שחושבים שהם אלוהים.‬
‫- רופרט‬ ‫שכנה של ג'ואן -‬
‫רופרט התנהל בנינוחות מוחלטת בעולם‬ ‫וראה עצמו כאדונו.‬
‫איני יכולה שלא לחשוב‬ ‫שכל רגע עשוי להיות האחרון.‬
‫ומכיוון שההפך ממוות הם החיים,‬
‫אני חושבת שרופרט יפתה אותי מחר.‬
‫כשיצאנו, שמענו את השרפות משתוללות...‬
‫- טום בטס‬ ‫תושב איסט אנד, בן 12 -‬
‫שמענו אותן במרחק מהמעגנות.‬
‫לפני שהצטרף לחיל האוויר, אבי אמר לי,‬
‫"תוודא שאימא בסדר".‬
‫ואמרתי, "יש מקלט רשמי, אימא,‬ ‫מקלט הארגון להגנה מתקיפות אוויריות.‬
‫"בואי נלך לשם".‬
‫ראיתי במקום הזה כמפלט בטוח.‬
‫לא היינו נקלעים לצרות שם.‬
‫נעשה חם.‬
‫חם יותר ויותר.‬
‫קראתי לאימא שלי. חשבתי, "את פה? איפה את?"‬
‫ואף אחד לא ענה.‬
‫והבנתי שמשהו נורא קרה.‬
‫זו הייתה פצצה.‬
‫- היום השני לבליץ‬ ‫8 בספטמבר 1940 -‬
‫העקירה והסבל הגרועים ביותר‬
‫התרחשו במחוזות מעמד הפועלים באיסט אנד,‬
‫שם רחובות שלמים של בתים קטנים‬ ‫הופצצו לרסיסים.‬
‫על פי דיווחים בלתי רשמיים,‬ ‫מספר הנפגעים בתקיפה על לונדון בשבת‬
‫הגיע ל-400 מתים ול-1,400 פצועים.‬
‫הייתי בבית אחותי שהשקיף על שוק בריק ליין...‬
‫- ברנרד קופס‬ ‫תושב איסט אנד, בן 13 -‬
‫וצ'רצ'יל הגיע לבקר ברחוב.‬
‫לפתע שמעתי קריאות עידוד וקריאות בוז‬
‫והנה הוא הופיע, הדמות הזו.‬
‫הוא אכן קיים.‬
‫שמו של צ'רצ'יל היה מוקצה בביתי‬
‫עד שהחלה המלחמה.‬
‫ואז שמו נשא הוד מלאכי.‬
‫ההפצצות האכזריות,‬ ‫המופקרות וחסרות האבחנה של לונדון...‬
‫- קולו של וינסטון צ'רצ'יל -‬
‫הן, כמובן, חלק מתוכנית הפלישה של היטלר.‬
‫אך הוא אינו מכיר את רוחה של האומה הבריטית,‬
‫או את קשיחותם של תושבי לונדון,‬
‫אשר חונכו להעריך את החירות‬ ‫אף יותר מאשר את חייהם.‬
‫כעת עלינו לעמוד יחד ולהחזיק מעמד.‬
‫אזרחי לונדון מתמודדים עם קשיים רבים‬
‫אשר מועד סופם או חומרתם‬ ‫עדיין אינם ניתנים להערכה.‬
‫נלקחתי לבית החולים.‬
‫אבא שלי מצא אותי.‬
‫- טום בטס‬ ‫תושב איסט אנד, בן 12 -‬
‫שאלתי אותו,‬ ‫"איפה אימא, אבא? מה שלום אימא?"‬
‫והוא פשוט אמר,‬
‫"היא מתה".‬
‫חשתי דקירה.‬ ‫זו הייתה תחושת כאב אמיתי וייסורים.‬
‫לקחתי את אימא למקלט הארור הזה‬
‫והיא נהרגה!‬
‫מעולם לא התגברתי על זה. מעולם לא.‬ ‫לא התגברתי על זה.‬
‫הוד מעלתה, הנסיכה אליזבת.‬
‫אלפים מכם ברחבי הארץ הזו‬ ‫נאלצו לעזוב את בתיהם‬
‫ולהיפרד מהוריהם.‬
‫- הנסיכה אליזבת, בת 14‬ ‫בשידורה הראשון אי פעם -‬
‫לכם, הגרים בסביבה חדשה,‬ ‫אנו שולחים מסר של אהדה אמיתית. ובו בזמן...‬
‫- ויילס -‬
‫נרצה להודות לאנשים האדיבים‬
‫אשר קיבלו אתכם אל בתיהם בכפר.‬
‫תוכלו לפנות מקום ברציף?‬
‫בזריזות, בבקשה.‬
‫מישהו אמר שאנחנו בוויילס.‬
‫- אריק בריידי‬ ‫מפונה מלונדון, בן 5 -‬
‫אנשים דיברו בצורה משונה.‬
‫והכיתה שלי פנתה לכיוון אחד.‬
‫אחותי פנתה לכיוון אחר.‬
‫חברות מועצת העיירה קבעו‬
‫שההורים המאמצים יבחרו אילו ילדים ירצו.‬
‫לבסוף, נשארתי רק אני.‬
‫ולא נותרו הורים מאמצים.‬
‫אז התחלתי לדאוג.‬
‫לפתע, נשמע קול צעדים.‬
‫גברת אחת פרצה לחדר ואמרה,‬ ‫"נשארו עוד מפונים?"‬
‫הא אמרה,‬ ‫"אני לא אוהבת את המראה שלו במיוחד,‬
‫"וגם רציתי בת".‬
‫ניסיתי לחייך חיוך כובש.‬
‫והיא אמרה, "טוב, אני אקח אותו".‬
‫ויצאתי לדרך עם האישה הזרה הזו.‬
‫לא ראיתי את קיטי.‬
‫הייתה טינה עזה כנגד המפונים מלונדון‬
‫אותה חשו רבים בעיירת הכורים הזו,‬
‫מכיוון שהתרחשה אז שביתת כורים.‬
‫הם נטרו טינה עמוקה לממשלה בלונדון.‬
‫הם גם נטרו טינה לווינסטון צ'רצ'יל.‬
‫אני זוכר שלושה ילדים...‬
‫הם הציקו לנו ורבנו איתם.‬
‫ואימי המאמצת אמרה,‬
‫"אתם, המפונים מלונדון‬ ‫באים לכאן כדי לברוח ממלחמה אחת‬
‫"ואתם מתחילים מלחמה אחרת כאן".‬
‫רצינו לאלץ את לונדון כולה לרדת למקלטים.‬
‫ביצענו גיחות רק ללונדון. שוב ושוב.‬
‫- אולריך סטיינהילפר‬ ‫טייס לופטוואפה -‬
‫בכל 20 דקות, בגלי תקיפה.‬
‫האמנו שכך נכניע את אנגליה.‬
‫זוהי כיכר טרפלגר.‬
‫הרעש שאתם שומעים‬ ‫הוא אזעקה מפני תקיפה אווירית.‬
‫- היום השישי לבליץ‬ ‫13 בספטמבר 1940 -‬
‫כאן בארמון בקינגהאם,‬
‫המלך והמלכה רואים את ההריסות‬ ‫המעידות על הימלטותם בקושי מהסכנה.‬
‫לאחר שביתם שלהם הופצץ,‬
‫הוד מלכותם משוחחים בהבנה ובאהדה עם נתיניהם‬ ‫אשר נפלו קורבן בעצמם לאכזריות הנאצית.‬
‫כשהמלך והמלכה הגיעו,‬
‫- ברנרד קופס‬ ‫תושב איסט אנד, בן 13 -‬
‫אנשים הריעו, אך אחרים אמרו,‬ ‫"חזרו לארמון בקינגהאם. חשבתם שהופצצתם?‬
‫"קיבלתם פצצה אחת?‬
‫"אנחנו קיבלנו אלפי פצצות".‬
‫לא היו מספיק מקלטים בטוחים באיסט אנד.‬
‫תחנות הרכבת התחתית נראו כמקום המושלם.‬
‫אבל הממשלה החליטה‬ ‫שלא לפתוח את התחנות לכניסה.‬
‫החלטנו לצאת למאבק‬ ‫לפתיחת תחנות הרכבת התחתית כמקלטים.‬
‫- פיל פיראטין‬ ‫מנהיג קומוניסטי באיסט אנד -‬
‫מלון סאבוי היה מטרתנו.‬
‫עכשיו נסלים את המצב‬
‫כדי להשתלט על המקלט במלון סאבוי.‬
‫בסה"כ הגיעו 78 איש.‬
‫- מקלט סאבוי מפני תקיפה אווירית -‬
‫שהינו במקום בו לא הייתה לנו זכות להיות.‬
‫ואז המשטרה הגיעה.‬
‫מפקח משטרה אמר,‬ ‫"מה אתם מתכוונים לעשות כאן?"‬
‫אמרתי, "אנחנו לא רוצים את המקום הזה,‬ ‫אלא בפתיחת הרכבת התחתית".‬
‫- פועלים באיסט אנד פולשים לסאבוי -‬
‫- קבוצת פורעים דורשים זכויות-יתר‬ ‫במלון מהודר בלונדון -‬
‫הממשלה הכריזה‬
‫שאנשים לא יוכלו להשתמש‬ ‫בתחנות הרכבת התחתית כמקלט.‬
‫אך ההתפתחות יוצאת הדופן ביותר‬ ‫במלחמה המשונה הזו,‬
‫היא הדרך בה תושבי לונדון הסתערו‬
‫ופתרו את בעיית המקלטים התת-קרקעיים.‬
‫הסתובבו שמועות.‬ ‫"רדו לרכבת התחתית. יהיה בסדר".‬
‫- ברנרד קופס‬ ‫תושב איסט אנד, בן 13 -‬
‫מצאנו את כל השערים נעולים וחיילים היו שם.‬
‫עוד ועוד אנשים הצטופפו מאחורינו.‬
‫הם ניערו את השערים.‬
‫"תכניסו אותנו!"‬
‫לפתע, נשמעה שאגה עצומה.‬
‫מישהו בממשלה שינה את דעתו.‬
‫אבא שלי אמר,‬ ‫"זה ניצחון ענק למעמד הפועלים!"‬
‫וכך החלו החיים הללו מתחת לקרקע.‬
‫שלב חדש ודרמטי בקרב על בריטניה.‬ ‫לאחר שבועות מתוחים, הפיקוד הגרמני העליון‬
‫פתח במתקפות אוויריות עצומות‬ ‫על ספינות אספקה ועל המעגנות. מדי יום,‬
‫מאות מפציצים ומטוסי קרב נאציים‬ ‫שאגו מעל תעלת למאנש.‬
‫מצודת האי הזו‬ ‫היא המבצר האחרון במערב אירופה‬
‫החוסמת את שאיפותיו של היטלר.‬
‫חיל האוויר המלכותי‬ ‫הוא חיל האוויר הטוב בעולם‬
‫אך גרמניה עדיין שומרת‬ ‫על עליונות מספרית באוויר.‬
‫- פיקוד מטוסי הקרב של חיל האוויר המלכותי -‬
‫היינו חייבים לנצח במלחמה‬ ‫והיינו נחושים לעשות זאת בכל מחיר.‬
‫ידענו שזו מלחמת קיום ולא התכוונו להיכנע.‬
‫- אדית' היפ, צופת אוויר -‬
‫היינו כ-100 בנות, אני חושבת,‬
‫והגברים התייחסו אלינו בכבוד.‬
‫קיבלו אותנו.‬
‫חשנו התרוממות רוח‬
‫מכיוון שפעלנו בעצמנו‬ ‫וביצענו את תפקידנו הייחודי.‬
‫בפעם הראשונה שפגשתי את דניס,‬ ‫נהגתי בטרקטור...‬
‫והוא השליך חול למנוע שלי ועצר אותו.‬
‫הכרחתי אותו להתניע את הטרקטור מחדש.‬ ‫אמרתי, "אתה עצרת, אתה תתניע".‬
‫- צילומים של אדית' היפ -‬
‫וכך הוא עשה.‬
‫דניס היה בנוי לא רע, וזקוף קומה.‬
‫הוא היה די נאה.‬
‫הוא מעולם לא חייך כיאות‬ ‫כי הוא התבייש בשתיים משיניו...‬
‫- דניס ויסלר‬ ‫טייס בחיל האוויר המלכותי -‬
‫אבל היה לו חיוך מיוחד משלו.‬
‫ומסתבר שהוא החליט שהוא מחבב אותי.‬
‫אז הוא אמר, "תבואי למסיבה של הטייסת?"‬
‫אז אמרתי, "כן".‬
‫כשירדנו מכוננות,‬ ‫כולנו נהרנו למסיבה והוא חיכה לי.‬
‫לשנינו היה מזל גדול להיפגש.‬
‫לולא המלחמה, ייתכן שלא היינו נפגשים.‬
‫הוא היה מצחיק.‬
‫הוא היה מאוד רומנטי.‬
‫צחקנו הרבה.‬
‫אני חושבת שהמצב גרם לקשר בינינו‬ ‫להיות עוצמתי יותר, טוב וחזק יותר.‬
‫כל רגע יחד הוא יקר ערך.‬
‫מכיוון שאיש לא ידע כמה זמן יתאפשר לנו.‬
‫הקרב על לונדון‬ ‫נמצא כמעט בסיום חודשו הראשון‬
‫ולונדון עדיין עומדת.‬
‫- היום ה-24 לבליץ‬ ‫1 באוקטובר 1940 -‬
‫היא מותשת, אבל רוחה איתנה כתמיד.‬
‫נוכל לעמוד בזה.‬
‫אם הוא חושב שינצח את המלחמה‬ ‫תוך הפצצת נשים וילדים‬
‫הוא יגלה שטעה טעות גדולה.‬
‫כאן לונדון. כולנו חיים ובועטים.‬
‫להתראות. כל טוב.‬
‫הבאתי את עצמי‬ ‫לכדי מצב של תשוקה עצומה לרופרט, שחסר לי.‬
‫- יומנה של ג'ואן וינדהאם‬ ‫בת 17 -‬
‫שבוע שלא התראינו.‬
‫כל הבוקר חשבתי עליו‬
‫ותהיתי כמה זמן אוכל להמשיך לחיות בלעדיו.‬
‫בדרך הביתה, ראיתי 17 מטוסים גרמניים‬
‫ומאות פגזים התפוצצו סביבם.‬
‫שמעתי צעקה...‬
‫- רופרט‬ ‫החבר של ג'ואן -‬
‫ושם היה רופרט, מתרוצץ ברחוב,‬
‫מתעלם לחלוטין מהתותחים.‬
‫מצאנו בית קפה מהודר בשם מאונטוויו‬ ‫בו ניגנה תזמורת במקטורנים אדומים.‬
‫עמודי פסיפס ענקיים נצצו מתחת לאורות‬
‫והייתי כה מאושרת עד שהרגשתי כמעט שיכורה.‬
‫הכול הרגיש מוגבר ומואץ.‬
‫היינו מותשים ותעינו בדרך חזרה‬
‫דרך ההריסות בשדרות שאפטסברי.‬
‫התעלסנו ברצינות רבה‬
‫והייתי מלאה בשלווה ובעונג.‬
‫היה זה מהדברים‬ ‫הנשגבים והמספקים היחידים שנותרו‬
‫בחיים הנוראים האלה.‬
‫אם הגרמנים ציפו‬ ‫לשבור את המורל של אוכלוסיית לונדון,‬
‫הרי שהם נכשלו כישלון חרוץ.‬
‫נראה היה שהגרמנים שינו את מדיניותם‬
‫בנוגע למתקפותיהם על בריטניה הגדולה‬
‫בניסיון להסב נזק רב יותר.‬
‫המנהיג הגרמני רמז‬ ‫שהמלחמה עלולה להימשך זמן רב.‬
‫היינו מודעים לכך שזו תהיה משימה קשה.‬
‫בכל יום, חלק מהצוותים לא חזרו.‬
‫- גרהארד קרמס‬ ‫טייס לופטוואפה, בן 20 -‬
‫מצב הרוח היה קודר.‬
‫לפני שהמראנו, חשבתי, "האם נחזור בשלום?"‬
‫"האם אהיה בסדר?"‬
‫"האם אראה שוב את ביתי?"‬
‫- קובנטרי -‬
‫- המידלנדס, אנגליה -‬
‫קובנטרי נשענת על עברה ההיסטורי‬ ‫לרגל החגיגות לליידי גודייבה.‬
‫קובנטרי מתבלטת כאתר תעשייתי כביר‬
‫הודות לרוזנת גודייבה,‬
‫אשר התערטלה מעושרה‬ ‫כדי לזכות בחירות למען עירה.‬
‫עיר עתיקה זו מפיקה ממאות מפעליה‬
‫את המכונות והמנועים החדשים בעולם.‬
‫נשים רבות יותר‬ ‫דרושות לעבודה במפעלי התחמושת‬
‫במסגרת חיל העזר לנשים,‬
‫ובמיוחד נשים אשר יסכימו לעזוב את ביתן‬ ‫וללכת לכל מקום אליו יישלחו.‬
‫היה מרגש ללכת למקום שונה ולעשות משהו שונה.‬
‫- פרידה אנדרסון‬ ‫עובדת מפעל -‬
‫קובנטרי. קובנטרי. זוהי קובנטרי.‬
‫אפילו שאבי ניסה להניא אותי מלעשות זאת.‬
‫אבא שלי היה אדם‬ ‫שתמיד רצה לשמור על כולם יחד‬
‫והדרך היחידה לגדול הייתה להתרחק...‬
‫אבל לא, הייתי נחושה.‬
‫אסע הרחק כדי לקחת חלק במאמץ המלחמתי.‬
‫למחרת, לקחו אותנו למפעל.‬
‫כולם רכבו על אופניים.‬
‫מאות, אלפי אנשים רכבו על אופניהם לעבודה.‬
‫האזעקות הראשונות נשמעו.‬
‫הם אמרו, "הבאת לנו מזל רע.‬ ‫אנחנו לא רוצים אותך פה".‬
‫הם ירו במקלעים על רוכבי האופניים.‬
‫ואמרתי, "מה קורה לאנשים האלה?"‬
‫ראיתי אנשים נופלים.‬
‫כולנו רק עשינו את המוטל עלינו‬ ‫ואף אחד לא ביקש לפגוע באנשים רגילים.‬
‫- גרהארד קרמס‬ ‫טייס לופטוואפה, בן 20 -‬
‫האסטרטגיה בקובנטרי,‬ ‫אשר נועדה להלך אימים על בריטניה‬
‫הייתה מטופשת לחלוטין.‬
‫כשהתקיפה החלה, ידענו שהיא תהיה קשה.‬
‫כולנו תפסנו מחסה מתחת למדרגות.‬
‫- פרידה אנדרסון‬ ‫עובדת מפעל -‬
‫כולם אמרו שזה המקום הטוב ביותר להיות בו,‬ ‫המקום הבטוח ביותר.‬
‫לפתע, הכול נעשה שחור ו...‬
‫פרצו שרפות.‬
‫היה לי שיער ארוך והוא התחיל להיחרך‬
‫וזה היה מפחיד.‬
‫חשבתי, "אני אישרף בחיים!"‬
‫- היום ה-69 לבליץ‬ ‫15 בנובמבר 1940 -‬
‫אני רוצה להזכיר לכם את החשיבות הרבה‬
‫שבהרתחת מים לפני השימוש בקובנטרי.‬
‫לא משנה מהו מקור המים,‬ ‫אנא ודאו שהם מורתחים לפני השימוש.‬
‫- קתדרלת קובנטרי -‬
‫חזרנו לאדינבורו ונראינו כמו פליטים.‬
‫הייתי פקעת עצבים.‬
‫וכשנשמעו האזעקות הראשונות לאחר שחזרתי,‬
‫נכנסתי כמעט להיסטריה.‬
‫אמש, מטוסים גרמניים‬ ‫תקפו את בריטניה הגדולה מספר פעמים.‬
‫- תעלת למאנש -‬
‫התקיפות, אשר נמשכו מספר שעות,‬
‫בוצעו במספר אתרים ברחבי המדינה.‬
‫פצצות אש הוטלו במקומות רבים.‬
‫- פלימות' -‬
‫הערים בחוף הדרומי...‬
‫- פלימות' -‬
‫- הרוגים -‬
‫- סאות'המפטון -‬
‫- בריסטול -‬
‫מערב אנגליה...‬
‫- בריסטול -‬
‫המידלנדס...‬
‫- ברמינגהאם -‬
‫בצפון-מערב.‬
‫- מנצ'סטר -‬
‫- גלאזגו -‬
‫- גלאזגו‬ ‫סקוטלנד -‬
‫כל השרפות נמצאות כעת תחת שליטה.‬
‫- גלאזגו -‬
‫על פי הפיקוד העליון הגרמני,‬ ‫התקיפות האוויריות אתמול‬
‫התרכזו בליברפול‬ ‫ונועדו לשתק את נמל ליברפול.‬
‫- ליברפול -‬
‫מאות מפציצים גרמניים התמקדו בליברפול...‬
‫- ליברפול -‬
‫וזרעו הרס מרשים אף יותר משחוותה קובנטרי.‬
‫צ'רצ'יל אמר לנו שכולנו אמיצים מאוד.‬
‫לעולם לא ניכנע.‬
‫- מרי פרייס‬ ‫תושבת ליברפול, בת 17 -‬
‫תושבי ליברפול, אחרי הבליץ הזה,‬
‫היו נכנעים בן לילה.‬
‫אנשי הממשל חשו בנוח, לא?‬
‫אתם יודעים,‬ ‫הם ישבו בבונקרים המצופים פלדה.‬
‫כל כך שנאתי את הגרמנים על מה שעשו לנו‬
‫ולא יכולנו לעשות כלום בנדון.‬
‫היינו אנשים שפשוט חיכו להיהרג.‬
‫מה דעתך על שאלת התגמול?‬
‫ובכן, לו הייתי גבר, הייתי הולכת לשם‬
‫ומשיבה להם באותה הדרך כפי שהם עשו כאן.‬
‫אחרי כל זה, מה דעתך על האפשרות‬ ‫שאנו נבצע דבר דומה בברלין?‬
‫הייתי מסכים לאפשרות הזו.‬
‫הייתי מקווה שנעשה משהו יותר גרוע,‬ ‫בהתחשב באותה חלאת אדם.‬
‫אדוני, האם לדעתך עלינו להפציץ את ברלין‬
‫כפי שהם עושים לנו בלונדון?‬
‫בהחלט, אדוני. עלינו להפציץ אותם פי עשרה.‬
‫צר לי על הנשים ועל הילדים,‬
‫אבל מה לגבי הנשים והילדים במדינה הזו?‬
‫- היום ה-100 לבליץ‬ ‫16 בדצמבר 1940 -‬
‫- קולו של וינסטון צ'רצ'יל -‬
‫אני משוכנע שנוכל להתגבר‬
‫על המתקפה האדירה הזו.‬
‫יהיה מה שיהיה, אנחנו נילחם עד הסוף.‬
‫העיירות התאומות מנהיים-לודוויגסהאפן,‬ ‫בהן נמצא הנמל הפנימי השני בגודלו באירופה,‬
‫עומדות לספוג מתקפה.‬
‫על הכוונת נמצאות המעגנות הבנויות כמבוך,‬ ‫מתקנים תעשייתיים ומפעלים כימיים.‬
‫- פיקוד מטוסי הקרב של חיל האוויר המלכותי -‬
‫כשחיים כל כך קרוב למוות...‬
‫את לא חושבת שזה יקרה לך.‬
‫- אדית' היפ, צופת אוויר‬ ‫בסיס חיל האוויר המלכותי דבדן, בת 21 -‬
‫אבל את מתחילה להבין, והם מתחילים להבין‬
‫מתי הכדור יפגע.‬
‫ונראה שהם מוקפים בהילה כלשהי.‬
‫ואת חושבת, "אתה לא תחזור הביתה".‬
‫וגם הם יודעים את זה.‬
‫דניס אמר, "נבלה יחד את החופשה הקרובה שלי?"‬
‫ואמרתי, "כן, אם תרצה".‬
‫התארגנו ונסענו לקיימברידג'.‬
‫זה היה מאוד רומנטי.‬
‫זה היה...‬
‫לא מהעולם הזה, פשוטו כמשמעו.‬
‫אכלנו ארוחת ערב ודיברנו המון,‬ ‫אתם יודעים, כפי שקורה.‬
‫ואז הוא אמר, "יש משהו שאני רוצה לומר לך".‬
‫הלכנו לחדר השינה שלי. וצריך לדעת:‬ ‫אף פעם לא נכנסים לחדר השינה עם גבר.‬
‫אז לקחנו בקבוק שמפניה.‬
‫והוא אמר,‬
‫"התינשאי לי?"‬
‫אז אמרתי, "כמובן".‬
‫והלכנו איש למיטתו.‬
‫זו הייתה הפגנת כבוד גדולה.‬
‫הוא כל כך העריך אותי‬ ‫ולא ניסה לנצל אותי בשום דרך.‬
‫מצד שני, היה ניתן לשכנע אותי.‬
‫מכיוון שכשאת יודעת שמישהו עלול שלא לחזור,‬
‫האם תחמיצי את ההזדמנות?‬
‫כי לעולם לא תזכי בה שוב.‬
‫היום חג המולד בשנת הבליץ.‬
‫- היום ה-109 לבליץ‬ ‫25 בדצמבר 1940 -‬
‫עלי צינית וחוטי תיל.‬
‫תותחים וקישוטים.‬
‫השגרירות הגרמנית בוושינגטון מסרה‬ ‫שהממשלה הבריטית עודכנה‬
‫שהגרמנים לא יפציצו את אנגליה מחר‬
‫במידה והבריטים לא יפציצו את שטח גרמניה.‬
‫מהיום ועד לחג המולד הבא‬
‫ישנם 12 חודשים של קשיים והקרבה גוברת.‬
‫במרחק כמה רחובות, במקלטים התת-קרקעיים,‬
‫משפחות שלמות חוגגות את ערב חג המולד.‬
‫- צ'לסי‬ ‫מערב לונדון -‬
‫ראיתי מעטפה גדולה בתיבת הדואר.‬
‫קרעתי אותה ואז התחיל הסיוט.‬
‫- יומנה של ג'ואן וינדהאם‬ ‫בת 18 -‬
‫צו התייצבות לשירות צבאי. הצי המלכותי.‬
‫"אלוהים", חשבתי. "אבלה את חג המולד לבד".‬
‫רציתי למות. כל כך רציתי את רופרט.‬
‫הפאבים מלאים בשיכורים מאושרים‬ ‫השרים "זאת דרך ארוכה לטיפררי".‬
‫ביליתי לילה קודר בחדר ללא חימום‬
‫וישנתי בבגדיי על דרגש קשה.‬
‫זה ממש חג מולד בבית עבודה.‬
‫נראה שההפוגה האווירית הבלתי רשמית ממשיכה‬
‫ובארצות אירופאיות רבות‬ ‫הדבר נחגג כחג מולד שני.‬
‫- פיקדונות מלחמה הם נשקי מלחמה -‬
‫נראה ששני הצדדים מקרקעים את מפציציהם.‬
‫- היום ה-113 לבליץ‬ ‫29 בדצמבר 1940 -‬
‫כשהיא משקיפה על העיר לונדון,‬
‫לקתדרלת סנט פול שמור מקום מיוחד בלב כול.‬
‫שלוש פעמים בהיסטוריה‬ ‫נהרסה קתדרלת סנט פול בשל שרפה.‬
‫קתדרלת סנט פול היא אתר פולחן.‬
‫- ריצ'רד הולסגרוב‬ ‫כבאי צעיר, בן 17 -‬
‫זה היה מקום של אמון.‬
‫אלוהים היה שם.‬
‫אם היטלר היה פוגע בקתדרלת סנט פול,‬
‫הוא היה שובר את רוחם של תושבי לונדון‬
‫ואת רוחם של שאר תושבי המדינה.‬
‫אנגליה היא האי האחרון שמחזיק מעמד באירופה.‬
‫תגיע השעה‬
‫בה מישהו מאיתנו יישבר...‬
‫וזו לא תהיה גרמניה הנאצית!‬
‫תקיפה כבדה בפצצות אש התרחשה במרכז העיר.‬
‫הושגה שליטה על האש בחצר כנסיית סנט פול.‬
‫תחזיק את זה.‬
‫תחזיק את זה!‬ ‫-להתרחק למטה!‬
‫נקראנו לשטח.‬
‫- ריצ'רד הולסגרוב‬ ‫כבאי צעיר, בן 17 -‬
‫צ'רצ'יל נתן הנחיה ברורה למפקדי מכבי האש.‬ ‫הצילו את סנט פול.‬
‫הוא חש שאם נוכל להציל את המבנה,‬ ‫יהיה לנו משהו להישען עליו.‬
‫זו לא הייתה שרפה. זו הייתה סופת אש.‬
‫פצצות אש שרקו באוויר.‬
‫אלפי פצצות הוטלו על לונדון.‬
‫החום היה כל כך אדיר‬
‫עד שאיים להקריס את סנט פול‬
‫והכיפה עצמה הייתה מתמוטטת.‬
‫הזעם הנאצי הכה בעיר הבירה בשיא העוצמה.‬
‫- יומנה של ג'ואן וינדהאם‬ ‫בת 18 -‬
‫הם הבעירו את רובע הסיטי, כולל שש כנסיות.‬
‫המטוסים לא עצרו‬
‫וקולות המנועים בזמן הטלת הפצצות‬ ‫היו מחרישי אוזניים.‬
‫להבות האירו את הרחוב כאילו היה זה אור יום‬ ‫והכוכבים כובו.‬
‫המראות דמו לגיהינום עלי אדמות.‬
‫העולם יראה תמונות של תקיפה‬ ‫שלא כוונה ליעדים צבאיים‬
‫והתמקדה רק בדברים שגברים ונשים‬ ‫אהבו במשך מאות שנים.‬
‫הבניינים המפורסמים‬ ‫של החברה האזרחית, גילדהול.‬
‫התחלתי להרגיש כמו גבר.‬
‫- ריצ'רד הולסגרוב‬ ‫כבאי צעיר, בן 17 -‬
‫היינו שם ומילאנו תפקיד‬ ‫שסיכן את חיינו או את חיי חברינו.‬
‫חשבתי, "אלוהים, כשאגיע הביתה,‬ ‫הדברים שאספר לאימא..."‬
‫אם היינו מצליחים להשתלט על האש‬
‫היא לא הייתה מתפשטת לעבר קתדרלת סנט פול.‬
‫כאן לונדון.‬
‫הכול שקט כאן.‬
‫השעה כמעט אחת לפנות בוקר.‬
‫חומת האש שסגרה על שטח משולש גדול‬ ‫ברובע העסקים של לונדון, כובתה כעת.‬
‫צפיתי בשרפות מגג בניין.‬
‫לא היה קשה לדמיין‬ ‫כיצד לונדון נראתה לפני 300 שנה‬
‫בזמן השתוללות‬ ‫השרפה הגדולה וההיסטורית בלונדון.‬
‫ממקומי ראיתי אדם עטוי כפפה‬ ‫שזרק מהגג פצצת אש פעילה.‬
‫היה זה נס‬ ‫שהפצצות הללו לא פגעו בקתדרלת סנט פול.‬
‫חשבתי, "אלוהים, בטח היה מישהו שאמר,‬
‫"'בזה אתם לא תיגעו'".‬
‫כעת הוכח...‬
‫- קולו של וינסטון צ'רצ'יל -‬
‫שצורה זו של סחיטה באמצעות רצח וטרור...‬
‫לא זו בלבד שלא החלישה‬ ‫את רוחה של האומה הבריטית...‬
‫- מופצצים, חבולים וכועסים‬ ‫אבל לא מובסים -‬
‫אלא שהיא ליבתה אותה‬ ‫לכדי להבה עצומה ואוניברסלית‬
‫אשר כמוה לא נראתה מעולם!‬
‫איך נמצא את המילים‬ ‫כדי לשבח את חיל האוויר המלכותי?‬
‫בכל יום הם נלחמו כנגד כל הסיכויים.‬
‫בכל יום הם שבו הביתה כמנצחים.‬
‫בריטניה מוכנה להדוף‬ ‫את הפלישה המאיימת עליה מזה זמן רב.‬
‫שמונים מטוסים נאציים השתתפו בתקיפה.‬ ‫25 מתוכם לא חזרו לבסיסם.‬
‫זו עשויה להיות נקודת המפנה של המלחמה כולה.‬
‫זהו ניצחון האיכות על הכמות.‬
‫- פיקוד מטוסי הקרב של חיל האוויר המלכותי -‬
‫לא האמנו שנפסיד‬
‫וכולם הרגישו כך.‬ ‫זו הייתה התחושה בבסיס שלנו, בכל מקרה.‬
‫כלומר, זו הייתה תחושה נאיבית.‬
‫דניס ואני ניסינו לארגן את החתונה‬
‫בגלל שרצינו שתתקיים בקרוב.‬
‫הוא רצה שתתקיים בקרוב.‬
‫- אדית' היפ, צופת אוויר‬ ‫בסיס חיל האוויר המלכותי דבדן, בת 21 -‬
‫הקצינים אמרו‬
‫שהם לא אוהבים שהטייסים שלהם מתארסים‬ ‫בגלל שזה גרם להם להתחיל להיזהר.‬
‫ואי אפשר להיזהר כטייס קרב.‬
‫צריך להיכנס בכל הכוח‬
‫ואסור לדאוג בגלל איזו אישה שנשארה בבסיס.‬
‫- צלצלו בכל הכוח -‬
‫התרחשה תקיפה גדולה בבוקר. הייתי בתפקיד.‬
‫איני זוכרת כמה גרמנים השתתפו בה,‬ ‫אך היה מדובר בכמות נכבדה.‬
‫שמרו על תקשורת.‬
‫אויבים מתקרבים מדרום-מזרח.‬ ‫בגזרה S15 בגובה אפס.‬
‫אזור 243. הייסטינגס, אשפורד, דובר.‬
‫כן.‬
‫הם יורים עלינו עכשיו.‬
‫זה היה די קרוב.‬
‫אני חושב שנפגענו, לדעתי.‬ ‫-כן.‬
‫בדקו את המהירות של מטוס קרב 182.‬
‫בדקו בתשומת לב את המהירות של 182.‬
‫קריאת חירום מ-207.‬
‫מישהו אמר, "מטוס הופל‬
‫"ואנו לא רואים מצנח".‬
‫המתינו.‬
‫אויב 8170 חוסל.‬
‫החלף לאויב 8171. המתן...‬
‫ידעתי מי זה היה.‬
‫ידעתי.‬
‫אל תשאלו אותי איך ידעתי, אבל ידעתי.‬
‫סמלת הטיסה שלנו אמרה, "אדית'..."‬
‫סליחה...‬
‫בכל מקרה, היא אמרה,‬
‫"דניס נעדר".‬
‫אמרתי, "כן, אני יודעת".‬
‫ואיך... תשתקי...‬
‫- דניס ויסלר -‬
‫- בן 20 -‬
‫הוא נפל בים.‬
‫שום דבר לא נמצא מעולם‬
‫וזה מה שהוא רצה.‬
‫הוא תמיד אמר שאם יופל וייהרג,‬
‫הוא לא ירצה הלוויה צבאית.‬
‫הלוואי שהיינו מתחתנים. את זה הייתי רוצה.‬
‫לא היה אכפת לי אם היינו נשואים‬ ‫במשך 24 שעות, יומיים או חמישה חודשים.‬
‫אני באמת מתחרטת על זה.‬
‫- היום ה-245 לבליץ‬ ‫10 במאי 1941 -‬
‫הנה כמה מהצופים בקהל של למעלה מ-60 אלף איש‬
‫המחכים לגמר‬ ‫בין פרסטון נורת' אנד לבין ארסנל.‬
‫הקבוצות יצאו יחד.‬ ‫שחקני פרסטון במכנסיים כהים.‬
‫- גביע הליגה 1941‬ ‫אצטדיון וומבלי, לונדון -‬
‫הרבה טענות נשמעו‬ ‫כנגד קיום משחק גמר הגביע בעת מלחמה.‬
‫המשחק סיפק לפחות הזדמנות לחיילים‬ ‫ולמשתתפים במאמץ המלחמתי‬
‫להתרענן בצורה שונה לגמרי.‬
‫פרסטון שוב תוקפת.‬
‫הם מבקיעים!‬
‫אבל המשחק נועד להסתיים בתיקו.‬
‫קשה להחליט‬ ‫אם נוכל להרשות לעצמנו פסטיבל שכזה היום.‬
‫ירח מלא וצהוב מרחף מעל בריטניה היום.‬
‫האזעקות נשמעו.‬
‫שאגת המנועים המפלצתית באוויר.‬
‫נראה כאילו זו תהיה‬ ‫תקיפה אווירית משמעותית על לונדון.‬
‫אנו פונים לבירה הבריטית‬ ‫לדיווחו של אדוארד ר' מורו.‬
‫מדי פעם נשמעת שירה פרועה‬
‫או קול רוטן הצועק למונית.‬
‫ביקרתי בכמה מקלטים מפני תקיפות אוויריות.‬ ‫הם היו מלאים רק למחצה.‬
‫מעל לפני השטח, בלונדון נראים שלטים רבים‬ ‫המפגינים עליצות ואומץ.‬
‫החלטתי שהגיע זמני להצטרף.‬ ‫התקבלתי לתפקיד צופת אוויר.‬
‫לפני שיצאנו, קיבלנו חופשת סוף שבוע ארוכה.‬
‫רופרט כתב שהוא יוכל לבוא ללונדון,‬ ‫למרות שהוא עשוי להיקרא לבסיס בכל רגע.‬
‫- יומנה של ג'ואן וינדהאם‬ ‫בת 18 -‬
‫אני מניחה שאוכל לפגוש מישהו חדש.‬ ‫טייס, או משהו כזה.‬
‫אני בטוחה שמידת החיבה שלי כלפיו‬ ‫לא תתקרב לזו שחשתי כלפי רופרט.‬
‫המסיבה נערכה בסטודיו רחב ידיים.‬
‫שמענו קולות חבטה רמים במרחק,‬ ‫אך איש לא התייחס אליהם.‬
‫לפתע, נשמע קול יללה עצום.‬
‫בחוץ נראה שהגיהינום הגיע.‬ ‫היינו שיכורים מכדי שיהיה לנו אכפת.‬
‫זה היה לילה מוזר. אנשים לא פחדו.‬
‫מוכר עיתונים עמד בחוץ...‬
‫- באלארד ברקלי‬ ‫שוטר מתנדב -‬
‫בזמן ההפצצה.‬
‫"תוצאת גמר הגביע!"‬
‫זונה הגיעה מכיוון פיקדילי.‬
‫היא שרה והחזיקה מטרייה.‬
‫"אני שרה בגשם"‬
‫אין הערכה בדבר מספר ההרוגים,‬
‫אך הממשלה פרסמה הודעה‬
‫ולפיה מספר הקורבנות גבוה.‬
‫באירופה פרצו החדשות.‬ ‫גרמניה הכריזה מלחמה על רוסיה.‬
‫אם כך, אדולף היטלר ויתר על תקוותו‬
‫לכיבוש מהיר של בריטניה.‬
‫לא הייתה פעילות גרמנית אווירית אמש.‬
‫וגם לא היום.‬
‫נראה שעבר זמן רב מאז ששמענו את האזעקות.‬
‫בתי הקולנוע בכיכר לסטר פתוחים,‬
‫אך בלונדון עדיין נשמרים אמצעי הזהירות.‬
‫ולמרות הצלקות,‬
‫לונדון עדיין מציגה פנים מחויכות.‬
‫ההפצצות נחלשו.‬
‫- קולו של אריק בריידי -‬
‫אימי החליטה‬ ‫שהיא רוצה להחזיר אותנו הביתה מייד.‬
‫כל המשפחה הייתה שוב יחד.‬
‫השכם בבוקר למחרת, יצאתי לחפש רסיסי פצצות.‬
‫הייתי מאושר לחזור הביתה.‬
‫קיטי ואני הלכנו לבית הספר.‬
‫הלכתי לאזור הכיתות הנמוכות...‬
‫והיא הלכה לכיתות הבוגרות.‬
‫מבחינתנו, זה היה יום רגיל בבית הספר.‬
‫ירדנו לחדר האוכל‬
‫ואכלנו שם את הסנדוויצ'ים שלנו.‬
‫ולפתע‬
‫נשמעו שאגות מנועי מטוסים שהתקרבו מעלינו.‬
‫המורה צרחה עלינו לתפוס מחסה מתחת לשולחנות.‬
‫אני זוכר שקיטי התפרצה פנימה ורצה לעברי.‬
‫ואז הפצצה פגעה.‬
‫- צילומים מבית הספר של אריק‬ ‫1943 -‬
‫התחושה המוקדמת של אימי התגשמה.‬
‫משהו נורא באמת קרה לקיטי ולי.‬
‫חדשות בדבר תקיפה אווירית‬ ‫שבוצעה על ידי מפציץ גרמני בודד.‬
‫זה היה מקרה אמיתי של מוות פתאומי.‬
‫לאיש לא הייתה הזדמנות אפילו לתפוס מחסה.‬
‫שלושים ושמונה ילדים נהרגו.‬
‫ושישה מורים נהרגו.‬
‫- יש להגיש כל פנייה בנוגע לנפגעים‬ ‫בבניין העירייה -‬
‫חפרו כדי להוציא אותי.‬
‫נפגעתי קשה מאוד.‬
‫אימא שלי ביקרה אותי בבית החולים‬
‫וכל הזמן שאלתי על קיטי.‬
‫קיטי הגיעה לחדר האוכל ורצה לעברי.‬
‫קיטי הגנה עליי.‬
‫והיא מתה.‬
‫לולא קיטי, הייתי מת בעצמי.‬
‫אין לי ספק בזה,‬
‫מכיוון שמה שהרג אותה,‬ ‫היה הורג אותי במקומה.‬
‫לעולם לא אשכח זאת.‬
‫בהרבה מובנים, הייתי בר מזל‬
‫בגלל שתמיד הצלחתי לעשות כל כך הרבה דברים.‬
‫פגשתי אישה נהדרת. התחתנתי איתה.‬ ‫נולדו לי שלושה ילדים נהדרים.‬
‫כשהמלחמה נגמרה, היינו בעולם אחר.‬
‫- ברנרד קופס‬ ‫תושב איסט אנד, בן 14 -‬
‫בסופו של דבר, היה עלינו לעמוד יחד ולהתאחד.‬
‫מערכת המעמדות החברתיים נשברה.‬
‫- הכול בסדר -‬
‫חשבנו שמגיע לנו משהו אחר.‬
‫החיים אכן השתפרו.‬
‫- ג'ואן וינדהאם‬ ‫הצטרפה לחיל העזר לנשים ונפרדה מרופרט -‬
‫- כעבור 40 שנה,‬ ‫היא פרסמה את יומניה והפכה לסופרת -‬
‫לפעמים אני חשה‬ ‫את משמעות ההתרחשויות העולמיות,‬
‫אבל אפילו אז, איני מצליחה לבטאה במילים.‬
‫חצי מהעולם מנסה להרוס את החצי השני.‬
‫שום דבר לא ישוב עוד לקדמותו.‬
‫אבל איני מרגישה שינוי‬ ‫לעומת תחושתי בזמני שלום,‬
‫פרט לעובדה שאני קצת יותר שמחה.‬
‫- אדית' היפ שירתה כקצינת מודיעין‬ ‫במהלך המלחמה -‬
‫- היא התחתנה וילדה שתי בנות -‬
‫איני חושבת‬ ‫שנראתה נחישות כזו מאז אותה תקופה.‬
‫תבינו, אנחנו הגנו על פרנסתנו, על ארצנו,‬
‫על אומתנו, על כולם.‬
‫הדבר כלל את האזרחים.‬ ‫יצאנו לקרב עד לסוף המר.‬
‫השמדתו הסופית של שלטון זדוני‬
‫יסלול את הדרך לסולידריות עמוקה יותר‬
‫מאשר תכננו אי פעם,‬
‫לולא היינו צועדים יחד תחת אש.‬
‫תרגום כתוביות: גיא ברדך‬
‫- העדויות בסרט ניתנו ממי ששרדו את הבליץ‬ ‫ביחס לאירועים בין 1939-1943 -‬
‫- הן כוללות קטעים שנאמרו על ידי שחקנים‬ ‫ושונו לצורכי בהירות -‬
‫- בסרט זה מוזגו חומרי צילום שונים‬ ‫ובהם קטעים תיעודיים ושחזורים ממשלתיים -‬