Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Ви вперше перевіряєте простату?
Так, уперше.
Чому ви не робили цього раніше?
Не знаю.
А я скажу вам чому.
Бо ви думаєте, що ви ще молодий.
А люди у п'ятдесят не молоді?
Італійський друже, сьогодні у вас починається доросле життя.
Воно починається з пальця в дупі? Як мило.
І це буде не востаннє.
Лікарю, я не готовий.
Можна я виберу палець?
Цей чоловік — мій батько.
Батько... Ну, назвемо це так.
Виглядає вразливим і наляканим. Він такий милий, правда?
Минулого місяця він був зовсім інакшим. Хочете знати яким?
Лікарю, зупиніться! Відмотаємо на секунду.
Хтось хоче тут працювати?
ПРАВИЛЬНИЙ ШЛЯХ
Я не працюю, бо якби працював
Я б утомився і не закохався
Я не працюю, бо живемо один раз
І не варто потіти зранку
Нумо танцювати!
Обіцяй, моє кохання Не будити мене до обіду
І обіцяй, моє кохання Що я ніколи в житті не працюватиму
Люби мене
Плати мені
Так, ставте їх туди!
- Великі мангали в сад. - Доброго ранку.
Добре. Швидше!
Рада знайомству. Елізабет Олдрідж, People's Mosaic.
Дзалоне. Вибачте за безлад.
Що вони роблять?
Мені наступного місяця 50, тож я організовую невелику вечірку.
Пане, підтверджую 800 гостей.
- Бачили піраміду Тутанхамона? - Тутанхамена?
Прибиральника Тутанхамена, Морісе.
Зробімо щось велике, що увійде в історію!
Ми це зносимо!
- Ви щось казали? - Я хотіла подякувати.
Я пишу портрет нових... Здається, їх називають італійськими грошероні.
Є таке.
Багато хто відмовився, а ви були дуже люб'язні.
Показувати багатство тим, хто його не має, завжди добре.
Щоб люди мріяли.
- Ходімо. Помріємо разом. - Так.
- Я зібрала про вас трохи інформації. - Так? І що ви дізналися?
Люди кажуть, що ви ексцентрична, егоїстична особа...
Люди говорять, але вони нічого не знають.
- Ви живете тут, на Сардинії? - У тому числі.
У Римі, Мілані... У мене всюди є будинки.
Бачу, що, крім любові до себе,
тут представлена ще одна любов вашого життя.
Ми торкаємося моїх найінтимніших почуттів.
Я навіть можу пустити сльозу. Зізнаймося... Хто не любить «феррарі»?
- У мене їх шість. Можу показати. - Ні, я про вашу доньку.
Хто сюди повісив ці фото? Так, це моя донька.
Як її звати?
Крісталь.
- Крістал. Гарно. - Ні, Крісталь. Як шампанське.
- Вона тут з вами? - Ні. Крісталь живе з мамою.
- Ліндою Рестеллі? - Рестеллі, так.
Модель, з якою ви були одружені?
І це я поклав край стосункам. Запишіть. Це важливо.
Як можна покинути таку вродливу модель?
Знайти нову модель моделі, ще вродливішу. Ходімо.
Цукерочко?
Я даю інтерв'ю. Це Мартіна.
- Рада знайомству. - Навзаєм. Можна?
- Прошу. - Сідайте.
Хочете в неї щось запитати? Вона теж уміє говорити.
- Ви така молода. Скільки вам років? - Двадцять п'ять.
- Мартіно, звідки ви? - З Мехіко.
Вона не каже, з якого міста в Мексиці. Така замкнута.
Так. Скажіть, ви, багатий 50-річний чоловік,
з 25-річною мексиканською моделлю.
Вам не соромно?
Походження людей ніколи не було для мене проблемою.
Навіть якби й болівійка, аргентинка... Я б усе одно таку мав.
А ви расистка?
У неї є дозвіл на перебування, і ми постійно перебуваємо в спальні.
Гаразд. Даруйте, скажіть, як довго ви разом?
Сьогодні рік.
- Сьогодні? Як — сьогодні? - Так. Я очікувала хоча б квітів.
Як незручно. Як це виправити?
Як це виправити?
Це справжнє кохання Чисте кохання
Як діамант Як сапфір
Як золоті злитки Які я зберігаю в Швейцарії
Це істинне кохання Яке не зважає на гроші
Поклянися мені, солодка феє Що ти лягла зі мною лише з кохання
Це місце справді неймовірне.
Можливо, вілла трохи замала, в мене є більші, але я її дуже люблю.
Скажіть-но, а звідки всі ці багатства?
Вони не падають з неба. Записуйте.
Усе, що я маю, —
це результат понад 60 років жертв і важкої праці.
Але ж вам виповнюється 50.
Я про свого батька. Не про себе.
Боронь Боже! Ходімо познайомлю.
Мій батько Еудженіо. Лицар праці.
Він працював щодня все своє життя.
Навіть у день, коли померла мама.
Уявіть, скромний мебляр з Південної Італії
відкрив свою маленьку фабрику диванів на півночі,
потім великий завод у Бріанці, потім лістинг на біржі,
а потім інсульт.
Бідолашний.
Тату!
Я тут із журналісткою. Вона американка.
Я показую їй свої багатства. Ти задоволений?
Муд...
Ми не розуміємо. Постраждала мовна зона.
Може, він хоче сказати: «Мудрий вчинок, синку», — хто знає?
Лікарю? Він колись знову заговорить?
Це важко. Він дуже засмучений.
Тату! Життя прекрасне! Ми маємо плисти крізь нього, тату!
Я не працюю, бо якби працював
Я б утомився і не закохався
Нумо танцювати!
Вперед, товариші! Ми — робітники Великої партії
Що ви тепер робитимете разом?
Ми об'їдемо п'ять континентів
і повернемося на Сардинію на свято мого коханого!
Мене все влаштовує, але чому лише п'ять континентів?
Об'їдемо всі!
- Усі! - У нас же не бракує пального!
Це правда. Йому нічого не бракує. У нього є гроші, вілли, машини.
- Човни, гарні жінки. У нього є все. - Ваша колишня дружина.
Ліндо, я даю інтерв'ю! Можеш зателефонувати піз...
Насправді йому дечого таки бракує.
- Коли її бачили востаннє? - Учора вранці.
- Так. Ми знайшли її телефон у шухляді. - Ви перевірили її соцмережі?
Вона їх видалила.
Нарешті. Пропагандистські машини, які продають як демократію.
ХУДОЖНЯ ГІМНАСТИКА
- То що? Що тут відбувається? - Ми не можемо знайти Крісталь.
Будинок ретельно перевірили? Тут 500 квадратних метрів.
Хто цей пан?
Я власник маєтку і батько дівчинки.
Хіба не ви батько?
Ні, Тарек — мій партнер. Він живе зі мною.
Батько ось.
- Батько, так би мовити. - Так, Зоряний Шляху!
Крісталь. Прізвище?
- Дза... - Дзалоне.
Вона неповнолітня?
- Так... - Неповнолітня.
Дата народження?
Будь ласка. По черзі. Я джентльмен.
- Ні, я б не став. - Просто скажи.
- Ви кажіть. - Хтось скаже?
Я спробую.
Це був рік відкриття «Пальми Нуар» на Ібіці.
Це було десь 2007 чи 2008 року. Літо ще не настало.
- 15 квітня 2008. - Квітень.
- Я йому допоміг. Це було легко. - Яка із себе Крісталь?
Жертва відчуженого, конкурентного суспільства,
яке прирікає кожного на екзистенційну самотність.
Розумієте, чому моя донька втекла? Уявіть, слухати його щодня.
Пані Рестеллі, у вас є свіжі фото Крісталь?
- Так, ходімо. - У нас є?
Даруйте.
Ваша колишня дружина — Лінда Рестеллі? Модель?
- Ви впізнали її попри занепад? - Дивись, яка вона була.
- Глянь. - Вона дуже змінилася.
«Досить моди, тепер я в дослідницькому театрі».
Дослідницький театр? Радше у пошуках театру.
Її ніхто не хоче. Вона жахлива. Не ходіть на її шоу.
А він хто?
Звідки мені знати? Письменник, режисер...
- Ексцентричний чоловік. - Супер ексцентричний.
Єдиний палестинець, який окупував територію. Газу.
Влаштував її у моєму домі.
Добре. Почнемо її шукати.
Ми перебільшуємо. Не хвилюйтеся. Вона повернеться сьогодні.
Ми не перебільшуємо.
- Знаєш, що зробила Коріна? - Хто це?
Найкраща подруга Крісталь.
Вона стрибнула з балкона. Ти знав?
Та, що пухкенька?
Ого! Чому?
- Це ви винні. - Я?
Такі, як ви, хто каже «пухкенька»,
вдаючись до стигматизації і зневажливої зарозумілої діалектики.
- На щастя, Коріна вижила. - Вона ж пухкенька. Зрикошетила.
Так, маршалко? Худенька б розбилася.
Ви зв'язувалися з Коріною? Вона щось знає?
Вона не відповідає.
Зробимо так.
- Форма може її злякати. - Я піду до Коріни.
Ні. Я піду. Я батько.
- А ви знаєте, де живе Коріна? - Підемо разом.
Ходімо.
- Вибачте, можна це не розголошувати? - Так.
Через мою роботу я не хочу розголосу...
Того, що вона акторка. Інакше моя донька не повернеться.
Ходімо?
Дві години. Чорт.
Раджу бути з Коріною дуже делікатним.
Вона проходить терапію від розладів харчової поведінки. Ось вона.
Коріно!
Привіт.
Можеш спуститися?
Сходами, Коріно.
З нею краще бути точним.
- Дай мені говорити, гаразд? - Але висловлюйся чітко.
Чітко. Простими словами.
- Присягаюся. - Гаразд.
- Бувай. - Бувайте.
Ну що? Нічого?
- Нічого не знає. - Нічого не знає про мою дитину?
А ти знаєш щось про Крісталь? Її життя, її вразливості?
Нічого. Ти знаєш лише тауматургічну силу грошей.
- Але нічого про батьківство. - Я не знаю, що таке «тауматургічна».
- Це ти їй сказав? Вона засмутилася. - Ти її ніколи не знайдеш.
- Я сам її знайду. - Так? Я її не знайду?
Гей, Зоряний Шляху! Я її знайду, Зоряний Шляху!
- Іди на хрін! - Ти не знаєш, на що здатен драматург.
Учора я дав їй фальшиве посвідчення і телефон із новою сімкою.
- Молодець. - Хто це був на «феррарі»?
Батько Крісталь. Справжній мудак.
Обережно, мудак їде до нас.
- О ні. - Гей, Коріно.
Коріно.
- Можна тебе на пару слів? - Що таке?
Краще наодинці.
Добрий вечір, пане Дзалоне. Прошу.
Ходімо, Коріно.
Ти не була в цьому тризірковому ресторані?
В усіх була, а цей якось пропустила.
Шкода, бо...
Мартін Руджері, шеф-кухар, неймовірний.
Його погляд на римську кухню...
Прошу. Вишукано. Поглянь.
Грича з сімома перцями з тосканським мусом зі свинини
і смаженою щоковиною Аматриче.
Ми вже знайомі.
А для вас, пані...
Водорості комбу на подушці з корсиканського ялівцевого хумусу.
Я обрав тобі дещо легше.
- Бажаєте скуштувати гричу? - Ні.
Ця молода леді дотримується режиму харчування.
Так, Коріно?
Чого вам? Я не знаю, де Крісталь.
Нічого, я просто хочу познайомитися з подругою доньки.
Ми, батьки, часто зайняті роботою...
Про що ти? Ти ніхріна не робиш цілий день.
Отже, моя донька розповіла тобі про мене. Це наповнює моє серце радістю.
Слухай, а ти звідки?
З Молдови.
З Молдови?
Ти в тій країні, мабуть, знала, що таке голод?
І тут теж, ідіоте.
Слухай...
тушкований хвіст від Мартіна «Шато-дю-Пап»
не має рівних.
Отже, Коріно, може, ти забула, і Крісталь тобі казала...
Ні, дідько, вона нічого не казала!
Тихо. Чого ти кричиш? Чого нервуєшся?
Бо я, бляха, голодна!
Вибачте.
То їж ріпу.
Знаєш, Коріно, я дуже радий за Крісталь,
бо в неї є подруга, на яку вона може покластися.
Інша сказала б мені, куди вона поїхала.
- У Сен-Жан-П'є-де-Пор. - Куди?
У Сен-Жан-П'є-де-Пор.
Я у Франції, у Сен-Жан-П'є-де-Пор,
де починається французький Шлях святого Якова.
ШЛЯХ
ГОТЕЛЬ ПАЛОМНИКІВ
А це офіс, де можна отримати посвідчення паломника для Шляху.
Заходьте, будь ласка.
Заходьте.
Італійка?
Так, італійка.
Ваше посвідчення.
- Ви повнолітня? - Так.
Ви виглядаєте молодше.
Мені це часто кажуть.
Аннет?
Проблеми?
Їй 18.
Щастить.
Потрібно ставити печатку в кожному місті на Шляху.
Гарної дороги.
Дякую.
Доброго ранку.
Гаразд, починаємо.
Ці знаки з гребінцем і стрілкою
є по всьому Шляху, вони вказують дорогу до Сантьяго.
Перший етап найважчий.
Це 24 кілометри,
і мені доведеться піднятися на 1500 метрів угору Піренеями, щоб дістатися Іспанії.
Початок під цією аркою.
І це мій перший крок...
КОРІНА
Привіт! Ти подзвонила, коли я робила перший крок Шляхом.
Крі, учора приходив твій батько.
Ти ж нічого не сказала?
- Коріно, ти сучка! - Гей!
Крісталь!
Дурний, зарозумілий чоловік. Неписьменний віслюк.
- Але я знайду Крісталь. - Тареку!
- Кекко знайшов Крісталь. Так! - Справді?
Він сказав де?
Каже, ти знаєш Крісталь і сам її знайдеш.
Крісталь має повернутися! Їй не можна бути з ним.
Для неї це прокляття!
О Господи, Небесний Отче.
Нехай ангели подбають про Твоїх слуг.
Чорт. Про що ти думала, Крісталь?
Не можна так зникати.
І що ти тут робиш серед цих погано вдягнених людей?
Га?
Хто вони?
Не відповідає.
Даруйте, хто ви, люди?
Ми паломники, отримуємо благословення.
Слухай, Крісталь,
нам треба повернутися додому, бо твій батько
завтра вранці рівно о 6:00 має бути на своєму човні.
- Я не хочу додому. - Ні?
Тоді тобі доведеться обійтися без цього маленького подарунка.
Подарунок за вісім тисяч від тата.
- Мені не треба. У мене є рюкзак. - У неї є рюкзак...
У неї є рюкзак. Ви розумієте цю сучасну молодь, пані?
У них немає цінностей, так?
Уявіть, я потурбував міністра, щоб отримати це за день.
А якщо так?
Ззовні стоїть «Феррарі Портофіно». Я його дуже люблю.
Він твій. Коли отримаєш права, він буде твій.
Я не хочу машин. Хочу йти пішки.
І куди ти хочеш піти?
До собору Сантьяго.
Гаразд, ходімо до собору, але сьогодні ми повернемося додому.
Даруйте. Не думаю, що ви повернетеся сьогодні.
- Чому? - Це за 800 кілометрів звідси.
Скільки?!
- Ми можемо пройти за місяць. - Ні. Вибачте, отче Депардьє...
Вибачте, але це не паломники. Це психи.
Моя донька...
Крісталь? Вона пішла? Крісталь?
Ну що, Крісталь? Ти вже сядеш?
Ми йдемо три години.
У мене руки відвалюються, Крісталь. Тобі не шкода батька?
Ти дуже груба. Вибач, але це правда.
Відійдіть!
Подивіться на нього. Ви їдете Шляхом Якова на «феррарі»?
Я їду шляхом Маранелло. Гарним і приємним.
Крісталь!
Що я змушений робити.
Це Діва Б'якоррі. Діва пастухів і паломників.
Вона супроводжувала бідних Шляхом.
А багатих, як ми, відправляла додому.
«Навіщо вам іти з бідними? У вас усе є».
Що, неправда?
Може, збрешемо Діві Марії? Вона знає про мої доходи.
Вона з фінансової поліції.
Крісталь, сідай у машину.
Діво Б'якоррі, яка ж ти вперта! Від кого ти це успадкувала?
САНТЬЯГО-ДЕ-КОМПОСТЕЛА 790
Я сподівалася озирнутися й більше його не побачити.
Але він завжди був поруч.
Крісталь, ми в Іспанії. Уявляєш?
І ми ще не їли!
О, там рибний ресторан. Дивись.
Перепрошую, цей рибний ресторан хороший?
Це не хороший рибний ресторан.
Тут краще м'ясо?
Тут є стік-хаус, Крісталь! Люба, ходімо у стік-хаус!
Крісталь, ти скажеш, куди ми йдемо?
Перепрошую, пані. Куди ви йдете?
- Це хостел. - Даруйте?
- Місце для ночівлі. - Чорт, Крісталь.
Для людей нашого рангу є п'ятизіркові готелі!
Заради Бога.
Ось воно. Ти цього більше не побачиш.
ГРАНД-ГОТЕЛЬ «ЛА ПЕРЛА»
Завтра фестиваль Сан-Фермін, і в нас усе заброньовано.
Але я зроблю виняток.
Ми можемо поселити вас у номері Ернеста Гемінґвея.
Тобто я маю спати з цим чоловіком?
Не хвилюйтеся, пан Гемінґвей сьогодні не повернеться.
Я його не пущу.
- До побачення. - На добраніч.
МАРТІНА КРАЩА ПОЛОВИНКА
Цукерочко.
Коханий? Ми зупинилися на Лазурному узбережжі.
Сталася жахлива трагедія.
Яка?
Зламався льодогенератор.
- О ні! - Кекко! Теплі коктейлі? Ну ні!
Кінець міфу.
Народ, прийміть мої щирі вибачення.
Завтра пришлю своїх техніків, гаразд?
Коли ти повернешся?
Я знаю свою доньку. Завтра їй набридне, і ми повернемося.
Будь ласка, поквапся. Я сумую. Бувай.
Оце день!
Уперше в Памплоні, сеньйоре?
Так, уперше. Я тут заради доньки.
Вона вирішила пройти Шлях святого Якова.
Моя донька теж хоче, але не може.
- Чому? - Вона неповнолітня.
Я їй кажу: «Наступного року станеш повнолітньою і підеш сама».
Ваш «Крісталь», сеньйоре.
Сеньйоре?
ДАТА НАРОДЖЕННЯ 15 КВІТНЯ 2007
Що сталося?
Я їй, бляха, покажу, що сталося.
Ну і що це?
Підробляємо документи?
Думаєш, я старий і не знаю, коли ти народилася?
Ти нічого про мене не знаєш. Не чіпай мене.
- Не розмовляй так з батьком. - З тобою?
Ти мій батько?
Так. Прочитай ім'я на кредитці. Подивися, хто власник.
Якщо не припиниш, зменшу ліміт твоїх денних витрат до 500 євро.
- Ні. Це занадто. - Ні, пані. Іноді це необхідно.
Інакше вони нічого не зрозуміють. Цей твій Шлях — просто примха.
Один із довгої низки примх, які ти не доведеш до кінця, Крісталь.
Як і фігурне катання, вітрильний спорт, верхова їзда...
Я хоча б намагаюся щось робити! Ти в житті нічого не робив!
Так, це правда.
Але я присвятив себе цьому, Крісталь.
Я ніколи не вагався. Щодня, навіть коли хотів щось зробити...
- Я казав собі: «Ні, послідовність...» - Мені не потрібна твоя картка!
Ти підкупив Коріну. Мене не підкупиш!
Так? А ти кого підкупила, щоб отримати фальшиві документи?
Це ти фальшивий!
Ні, я справжній.
Панове, я такий, яким ви мене бачите.
Мудак!
Ні, у нього перука!
Ні. Це не перука. Це накладка, ви, невігласи!
Крісталь!
Ніхто ніколи не смів називати твого батька мудаком!
Мудак!
Люди, у нас на фестивалі мудак, але оскільки він італієць,
ми дали йому титул «Мудак Сан-Ферміна».
Подивімося відео, яке показує, чому він заслужив корону мудака.
- Господи. - Отже.
Як ви додумалися тут припаркуватися?
В Італії я завжди так паркуюся.
У Римі можна натрапити на котів, собак, навіть на диких кабанів, але не биків.
Ну що, коронуємо Мудака Сан-Ферміна?
- Так! - Скільки коштував «феррарі»?
Не будемо про це. На щастя, у мене ще п'ять.
Уявіть, мій батько казав: «Шість — це забагато. Забагато!»
Бачите, що буває?
- Ви були передбачливі. - Як завжди.
Вони по всьому світу
Гарна пісня.
Неперевершена вечірка Ріау! Ріау!
- Доброго ранку. - Доброго.
Ваша накладка.
Ні, завтра йду до трихолога в Мілані.
- Він зробить мені білу. - Ви вирішили повернутися додому?
Пропонуєте залишитися тут з моєю демонічною дочкою?
Думаю, вам варто.
Крісталь шукає батька.
Ні, насправді це батько шукав її, але шкодує, що знайшов.
Не їдьте.
- Чому б вам не пройти з нею Шлях? - Я — і пройти Шлях?
Хто робить таку дурню?
Я ходив Шляхом святого Якова.
Я теж ходив Шляхом святого Якова.
Повернувся минулого тижня. Це неймовірно.
- Він теж ходив. - Справді?
Повернувся минулого тижня.
А коли він вирушив? Мабуть, у 1982 році.
Отже. Що робитимете?
Слухайте. У мене навіть немає відповідного одягу.
Мої речі знищили.
Для Шляху потрібно лише найнеобхідніше.
Я Альма.
Ходімо?
Ти точно все купив?
Ти сказала, найнеобхідніше.
Якщо треба ще щось купити, шопінг — моя пристрасть.
Ні.
За правилом, рюкзак не має важити понад 15 % від твоєї ваги.
- Он як? - Так.
Тому або залиш якісь речі, або набери ваги.
Нізащо. Я надто дбаю про тіло.
І я в стосунках з моделлю. Уявляєш?
Скільки їй років?
Отже, правило таке: жінка має бути не старшою за 50 % мого віку.
Тоді я вибуваю з гри. Мені 40.
Сподіваюся, у тебе вже є чоловік.
Скажімо, я йду Шляхом Якова через нього.
Я на Альто-дель-Пердон. Позаду мене — скульптури паломників.
Дивіться, які дивовижні.
Подивіться на цю красу.
- Подивіться... - Сюрприз!
Чорт! Ти колись підеш? Забирайся на хрін з очей моїх!
Вона ставиться до мене як до ідіота.
Кажу тобі, Альмо, вона мене зневажає.
Ні, не зневажає.
Ненавидить.
Так? Знаєш що? Я йду. Нехай з тобою розбирається твоя мати!
Малолітка!
- Кекко, куди ти? - Ні.
- Що мені з нею робити? - Треба бути терплячим.
Шлях довгий.
Усе може статися. Ти й не уявляєш.
Гаразд, піду відпочину.
Ходімо, Альмо?
Де твої речі?
Ходімо.
Це Пуенте-де-ла-Рейна.
Міст, збудований королевою Мунією для паломників.
Вони стають на коліна і переходять його босоніж на її честь.
Як я...
І як усі інші прочани.
Не всі.
Завжди є чваньки, які вважають себе богами!
- Знімай їх. Давай. - Так, знімаю, як і всі інші.
Це лімітована серія, коштує 3,8 млн. Королева тут кланяється.
- Ясно? Це не звичайне взуття. - Хутчіш.
Крісталь, я їх зняв!
Крісталь? Кріс... та господи! Хай чорти заберуть цю сучку королеву!
- Іди. - Курва!
Де це місце?
Ми прийшли.
Нічого. Не бере слухавку.
Хто?
Доктор Лімберті, завідувач відділення пластичної хірургії в «Сан-Рафаеле».
Через пухир?
Мені не байдуже.
Я тобі його лусну.
Так, але залишиться слід. Як я тоді піду на яхту?
Знаєш, такі недоліки серед нас...
- Не хвилюйся. - Таке не вітається.
Добрий вечір, браття. Ласкаво прошу.
Дякую.
Дякую, брате. Хай Бог благословить.
Красно дякую.
Крісталь, я заплачу. Крісталь. Я її батько, я заплачу. Що...
- Що? - У вас є термінал?
Немає.
IBAN? Я зроблю переказ...
Прошу, заходьте!
- Який нахаба. - Ходімо.
Люди чекають.
- Ось. Дякую. - Щиро дякую.
Кекко, ходи.
- Ходи. - Я маю тут спати? Я?
Я впевнена, ти зупинявся в найкращих готелях світу.
Лише найексклюзивніших.
Так, але зараз ти тут. З донькою.
Покажи їй, який ти радий бути тут із нею.
Я спробую.
Боже, як тут гарно!
Це неймовірно. Чудово.
Глянь, як тут використали дерево.
- Чудово. - Із залізом. Дуже елегантно.
Наче у фільмі.
- Так? У якому? -«Список Шиндлера».
А тут що? Душові.
Молодий чоловіче, увімкни воду.
О, дивіться, йде не газ.
Як приємно.
Справді, Крісталь.
Серйозно.
Це реп-благословення
Нехай Бог благословить нашу їжу
Простягніть руки
- Зігніть лікті - Зігніть лікті
І цим ми все благословляємо
Прекрасно. Дуже інноваційно, Крісталь. Дуже інноваційно. Реп... Гарно.
А тепер помовчимо за всіх тих людей,
які не можуть їсти цю їжу.
Що він сказав?
Подумаймо про тих, хто не може це з'їсти.
А про тих, хто мусить це їсти? Хто про них подумає?
Смачного.
Дякуємо.
Перепрошую, хто кухар? Шеф?
- Хто це? - Хіроші.
Це ти? Японець? Це ти?
Тоді поаплодуймо Хіроші!
Браво.
Це моя фірмова страва.
Слухай, карате в Японії винайшли після твоїх страв?
Вибач, Хіроші, я просто...
Більше ніколи так не роби. Ніколи.
Що цей хлопець поклав у соус?
Навіть соляна кислота не змиває.
Кохана.
Коханий? Ніхто не прийшов полагодити льодогенератор.
І є ще одна проблема.
Що ще, Мартіно? Не засмучуй мене.
Кекко, ми хотіли прості тарталетки з анчоусами.
- У нас є такі. - Вони не з Кантабрійської затоки.
Хто пустив їх на мою яхту?
Забагато незручностей, любий. Усі дівчата пішли.
Мартіно, слухай.
Ми з тобою знову піднімемося на вершину, я обіцяю.
Кохаю тебе.
Ні, народ, я не можу.
Я не можу. Я старався, але...
Ще й каструлі?
Знаєш, Крісталь, тато завжди любив мити посуд.
Ти мені не віриш, але це правда.
Вітаю, я Альма.
Багато паломників йдуть Шляхом Якова, щоб знайти себе.
А я йду, щоб знайти сміливість загубитися.
Я Джанні, і я маю проблеми із зором.
Я просив друга Ріккардо супроводжувати мене на Шляху.
Але він був одружений і не мав на це часу.
На щастя, він зрештою розлучився.
- Тепер я супроводжую його. - Що ви робите?
Це обряд свічки. Кожен паломник розповідає свою історію.
Привіт усім.
Я Лео, і я тут, бо відчув
потребу почати духовний шлях.
Щоб знайти світло всередині себе.
Тихо.
Я Крісталь. Я дівчина, яка нічого не хоче.
- Правда. - Я маю все, що треба, і більше.
Це правда, вона моя донька. Моя донька. Це правда. Усе.
- Але цього вже недостатньо. - Що?
Могла б мені сказати. Я б підняв її ліміти. Дурненька.
Тож я вирішила пройти Шляхом,
щоб знайти щось справжнє, чого не вистачає в моєму житті.
Неправда. Я давав їй лише справжні, брендові речі.
Ця відсутність автентичності призводить до темряви й болю,
які я сподіваюся подолати.
Вибачте, пані, уже пізно. Привіт, я Кекко.
Крісталь могла не сказати зі скромності, але вона моя дочка.
Крісталь, я тобі не розповідав,
але твій тато теж пережив темний період.
Це сталося, коли мені було 25.
Я поїхав у Нью-Йорк, щоб купити Nautilus 57–11.
Як ви знаєте, це Patek Philippe,
без якого не обходиться жодна колекція годинників.
Але коли я приїхав на Мангеттен,
побачив, що ювелірний магазин був повністю знищений, згорів.
Прощавай, мріє.
Це був страшний удар.
Але того дня я зрозумів, що треба вміти відпускати ситуацію,
Крісталь.
Я ніколи не забуду той день. Це було 11 вересня 2001 року.
Тобто так, темрява приходить,
але за нею завжди йде світло, повір.
Я ненавиділа його всім серцем. Сподівалася, що він зникне назавжди.
Але він був тут, за кілька ліжок від мене.
Гей.
У якій сраці я опинився.
Ні. Не собака. Не собака, ну.
Він тут тобі не заважатиме? Якщо заважатиме, тут спатиму я.
Ні, краще собака. Люблю собак.
- Чорт... - Кекко?
Гей.
Я Лео. Пам'ятаєш мене?
Духовний шлях.
Насправді я йду Шляхом, щоб знайомитися з дівчатами.
У розквіті сил, так? А її мама знає?
Так.
Ольга щось упустила під твоє ліжко.
Можеш дістати?
Чорт забирай!
У сраку вас, стареньку, її протезиста...
Усе добре. Татові подобається.
Прекрасно.
Привіт.
Крісталь, ти не бачила Кекко?
Ні, і сподіваюся, більше не побачу. Я хочу йти сама.
Ясно.
Гарної дороги.
Що... Гей!
Гей! Прокидайся! Давай!
Прокидайся. Давай. Га?
Боже, Жуане... Зроби дзвони тихіше.
Дзвони?
- Май повагу! - Усі пішли. Ходімо.
- Інакше доведеться йти під сонцем. - Можна кави?
Кави? І круасан? Іди! Ну ж бо.
Обережно.
Ти запізнився.
Де я можу переодягтися?
Звідки я знаю?
Є вільна крипта?
Крипта? Прошу! Ти, мабуть, жартуєш. Ходімо.
Що ми насправді споживаємо, сидячи в барі? Ми споживаємо себе.
Система дає нам час у дворику, щоб замкнути нас, слухняних,
у рабстві.
Але ми маємо звільнитися від цього.
Спокійно. Дуже спокійно.
- Тареку. - Вибачте.
Що він сказав? Коли Крісталь повернеться?
Не відповідає. Я дзвонила кілька разів.
Тареку, я подумала, можливо, Крісталь корисно
провести час із батьком.
Про що ти говориш? Крісталь з ним лише загубиться.
Тут хтось є?
О! Людина!
Перепрошую. Це правильний Шлях святого Якова?
А як ви йдете?
Французьким? Англійським? Португальським?
Ось так я йду. Ви мені скажіть.
Це хода мудака.
Гей! Куди він пішов? Я шукаю свою доньку!
Крісталь!
Хіба так ставляться до батька?
Допоможіть!
Допоможіть...
Крісталь!
Що сталося, Крісталь?
Дідько.
Що... Що сталося?
Я впала. Щиколотка!
Обережно! Боляче!
Чим ти займалася? Грала в Індіану Джонса?
Ти дівчина з вищого світу, Крісталь. Змирися. Я тебе такою зробив.
Ти не ходиш у ліси. Ти ходиш у нічні клуби, випиваєш.
Ви подивіться.
Ось такого на дискотеках не буває, Крісталь.
- Минеться. Заспокойся. - Зупинись!
- Кажу, зупинись! - Заспокойся. Сідай.
Подивимося, чи хтось їхатиме.
Нічого, ось так ось.
Ні. Не можу повірити.
Крісталь! Тато експортував «Зроблено в Італії»,
і ось подяка нам.
Гей! Я власник, Дзалоне!
Ні, тобі не сниться, малий. Я власник. Це я, Дзалоне.
Гей! Я власник!
Стій, покидьку!
Це наказ! Стій!
Щойно повернуся в головний офіс у Брешії, я йому покажу.
У Монці! Головний офіс у Монці!
- У Монці? - Ти там, бляха, ніколи не був!
Чекай.
Перепрошую.
Зупиніться.
У нас надзвичайна ситуація.
Гей! Дорогу. Червоний код!
Дорогу Сантьяго Бернабеу! Дорогу! У мене на борту код червоний!
Дорогу.
- Кекко? - Альмо!
- Кекко! - Альмо. Стій.
- Вона впала! Зламала щиколотку. - Що?
- Я з вами. - Як це працює? Залазь.
Як ти?
Можеш не витріщатися?
Так, я їй скажу.
Крісталь, перелому немає, але розтягнення сильне.
Тобі треба відпочивати.
- Як довго? - П'ятнадцять днів.
- П'ятнадцять днів? - Так.
То вона не зможе йти.
Ні, не зможе.
А я почав насолоджуватися Шляхом.
Досить маячні, гаразд?
Ні, я насолоджувався. Але все.
Гаразд, піду організую нашу поїздку додому.
Гей.
Гей, не хвилюйся.
Ну чому?
Так, це пан Дзалоне.
- Картка «Екстра Ґолд» 1489. - Так, кажіть.
Слухайте, терміново пришліть рятувальний гелікоптер.
Звісно.
А краще невеликий літак з медперсоналом на борту.
Скажете куди, пане Дзалоне?
Так, гарне питання.
Слухайте, я в Іспанії. Може, краще я надішлю вам свою локацію?
Що таке?
Крісталь не може зупинитися. Розумієш?
Лікар сказав, що їй не можна ходити. Що я можу зробити?
Знаєш, що б робив батько, якби захотів?
Чудеса, Кекко.
Чудеса.
Доброго ранку, пані.
Ви теж до Сантьяго, шукаєте дива?
Я возив доньку до Меджугор'я.
Ми були в Лурді.
У Фатімі. Це все обман, пані.
Побачимо, чи цей Сантьяго...
Він же чоловік. Має бути надійнішим.
Гарного шляху.
- До побачення. - Який ідіот. Він ідіот.
Не мудрець указує шлях
Не брат тітки У реєстрі народжених
Не супергерой Рятує дівчинку
Тому що я був у Кортіні
Це не фото, яке у вас на столі
Не цуценя, якого ви гладите А потім залишаєте
Це не гра у двійника
ДОПОМОЖІТЬ, БУДЬ ЛАСКА
Подивися на брови
Що буде? Що всередині?
Що в нашій ДНК?
Що змушує нас зустрітися тут Не знаючи дороги?
Але що б це не було, що б не сталося
Щасливої дороги
ШПИТАЛЬ ПАЛОМНИКІВ
Дякуємо.
А ти? Не маєш посвідчення?
Перепрошую.
Ось, дивись.
Продовжувати?
Ось посвідчення.
А, це? Я куплю. Скільки?
Вибачте, залишилося два ліжка.
Є лише два ліжка.
То де ти сьогодні ночуватимеш, Альмо?
Тієї ночі сталося те, на що я довго сподівалася:
він нарешті отримав хорошу ванну смирення.
- Твій чоловік помер? - Так, бідолашний.
- Я неодружений. - Як мило.
- Так, але я не можу її забути. - Я кажу, озирнися.
Де? Нічого немає.
Що відбувається? Що таке?
Що сталося?
Усе! Я більше не можу. Я хочу додому.
Ти здуріла?
- Ні! - Ти чула?
Саме коли ми дісталися пункту призначення?
Це Сантьяго!
Ми на півдорозі.
- Так. Вибачте, моя італійська... - Зрозуміло.
- А як далеко Сантьяго? - Ще 400 кілометрів.
Вчи італійську, бо вводиш людей в оману.
- Гаразд. Ходімо. - Ні. Я повертаюся.
- Я їду додому. Я не можу. - Ти не поїдеш. Народ!
- Вона хоче додому! - Ні, Крісталь, ну!
Давай, Крісталь!
Ходімо!
Крісталь!
- Я хочу назад. Відпусти! - Не можна здаватися на півдорозі!
- Постав мене! - Не можна здаватися на півдорозі!
- Так не можна! - Відпусти мене!
- Постав мене! Постав негайно! - Крісталь!
Ти заарештована, Крісталь! Я несу тебе в поліцію.
Пані Рестеллі, ви намагалися переконати колишнього чоловіка повернути Крісталь?
Я намагалася тижнями, але він мене не слухає.
Ви маєте заявити про викрадення дитини, щоб ми могли втрутитися.
Ми для цього й прийшли. Так, Ліндо?
Так.
Прошу за мною.
- В анно Доміні 2025. - Доміно?
Доміні! Ви що, не християнин?
- Так. - Отже, «В анно Доміні 2025.
Інфра скрипто Лінда Рестеллі...» Що підписалася нижче.
А, що підписалася нижче.
-«Офірує звинувачення...» - Офірує?
«Висуває звинувачення».
Висуває.
«На шкоду пана Дзалоне».
Проти!
Вибачте. Можете написати самі?
І ось я знову в дорозі.
І саме він дав мені сили продовжувати Шлях.
- Добридень. - Ласкаво просимо.
Ласкаво просимо.
Яке гарне місце!
Гарного шляху!
Дякую, люба.
Кекко, ми збираємо гроші на вечерю. Хочеш піти за покупками з отцем Тобіасом?
- Так, піду з вами. - Так?
Купуватимемо в домі фермера, мого друга.
Він сказав, що ви підете до фермера.
Чекайте, ми купуємо їжу, але хто її готуватиме?
- Хто сьогодні готує? - Він.
Ні!
Може, цим займуся я?
Хочу зробити свято доньці,
яка скалічилася, але повернулася на Шлях, тож...
Паломники, сьогодні ввечері вечерю для вас організовую я, гаразд?
Добре.
Чекатиму внизу.
- Добре. - Дякую, Кекко.
- Що? - Не влаштовуй для мене вечірку.
- Чому? - Бо я тебе знаю.
Ти завжди хизуєшся.
Ми тут, щоб ділити просту їжу,
куплену на зібрані гроші. Зрозумів?
Крісталь, твій тато дуже змінився на цьому Шляху.
Я зрозумів багато речей. Дуже багато.
Я досі мала багато упереджень щодо нього.
Але Шлях, мабуть, справді його змінив.
І мені треба було йому довіряти. Справді довіряти.
І з ним був отець Тобіас.
Він точно виведе його на правильний шлях.
Ходімо, фермере!
Кекко!
У нас немає грошей. Як ми заплатимо?
Це провидіння.
- Ні. - Ось, скуштуй.
Скуштуй.
Скуштуй. Ну?
- Два. - Двісті грамів?
- Грамів. - Ні, два цілі хамони «Пата Неґра».
Чудовий смак, пане. Високоякісне французьке вино.
Так. Сюди його. Наливайте.
- Усередину? - Так.
Відкривайте й наливайте.
Так. І... сюди.
Кекко, він каже, що не може, це неможливо.
- Чому? - Тому що моя гідність безцінна.
У мене три зірки Мішлен. Я не можу.
Гаразд, народ!
Вип'ємо за мою доньку цього фермерського вина?
Так!
За Крісталь!
Крісталь!
Кекко, це не фермерське вино.
Я не бачу, але на вині знаюся.
Тримай язика за зубами, гаразд?
А тепер поаплодуємо Міґелю, фермеру, який усе це зробив!
Міґель!
Гей, Альмо.
- У вас із Крісталь уже краще? - Набагато краще.
Скажімо, за ці кілька тижнів я її краще пізнав.
Молодець.
Батько, який може читати серце своєї доньки.
Насправді я читав таємний щоденник доньки.
Ні, Кекко. Так не можна.
Знаю, але вона видалила соцмережі.
- Як мені знати, що вона робить? - Не з її таємного щоденника.
Я прочитав дуже тривожні речі.
Їй кілька разів розбивали серце.
Тепер вона відкидає всі матеріальні речі
і хоче присвятити себе духовності та молитві.
Так вона написала.
Вона ж не хоче стати черницею?
Це була б велика проблема.
Ні, Альмо. Це була б катастрофа.
У мене одна донька, і вона стане черницею?
Дасть обітницю бідності й віддасть усе цьому Леву?
Він прийде і забере все? Гей!
Так не буде.
Тихо. Вона йде.
- Я йду гуляти з Альберто. - З Альберто?
Так.
- Проблеми? - Ні. Чому б це? Ідіть.
Ідіть.
- Бувайте. - Бувайте.
Альберто?
Дозволиш? Нам треба поговорити.
- Ти йдеш з моєю донькою... - Зупиню вас.
Я знаю, що ви хочете сказати. Не хвилюйтеся.
Крісталь сказала, що вона неповнолітня, і...
Я б не став до неї залицятися.
Тоді ти з нею не підеш. Залицяйся.
- Що? Вона страшна? - Навпаки.
Тоді залицяйся до неї. Добре? Ти милий, італієць, симпатичний.
Розкажи жарт, поговори, потім подивися їй в очі,
скажи щось поетичне...
І зупинись. Не заходь далі. Вона дитина.
Це перше побачення.
- Обіцяєш, Альберто? - Так.
Дам тобі дещо.
- Візьми. Це... - Що? Ні, я не можу.
Це збільшує твою чарівність на 50–60 %. Вона безлімітна. Бери.
Бери.
- Іди. Альберто? - Гаразд.
Так.
Сподіваймося на краще, Альмо. Хлопець наче підходить.
Сьогодні в нас теж концерт.
Симфонія.
Вона звучить так... Послухайте...
А тепер... Ось так. Я вас вже знаю.
Кекко, це ніч пристрасті.
Пані, пенсійному фонду привіт. На добраніч.
Цей ходить і трахається.
Це сектор апное. Коли думаєш, що вони вже мертві...
Ось.
Тут джазовий сектор. Вони хроплять у своєму ритмі.
- Альмо, ти ще не спиш? Чому? - Так.
Я думала...
Про свого чоловіка, так?
Так.
Він хоче, щоб я присвятила себе йому.
Альмо, він класичний патологічний нарцис, якого слід уникати.
Ні, Кекко. Схоже, ти не розумієш.
- Мій чоловік... - Ні, я чудово розумію.
Це токсичне кохання. Позбудься його.
О, Альберто.
Я з нетерпінням чекав на тебе. Ну? Розповідай.
Як усе пройшло?
Без анатомічних подробиць.
Нічого, ми вийшли й повернулися.
- Нічого? - Нічого.
Альберто, ти італієць?
- Де моя донька? - Крісталь унизу.
Чому вона не піднялася?
Я піду.
Що значить «я піду»? Він несповна розуму.
- Куди ти? - Подивитися, як Крісталь.
Кекко.
Гей.
Кекко?
Кекко!
Ти після Шляху повернешся в Англію?
Так, але ти можеш приїжджати в гості.
- Гей! - Що таке?
Усе гаразд?
Я трохи розгубився через доньку.
Чесно кажучи, Альмо, я...
- У її віці сумніви — це нормально. - Думаєш?
- У тебе їх не було? - Боже збав.
А у твоєї дочки є.
Не змушуй її почуватися винною, гаразд?
Дивись, ми дійшли до Залізного Хреста.
Ось, візьми цей камінь.
- Навіщо? - Поклади під хрест і попроси благодаті.
Можна попросити, щоб дочка знайшла принца?
Для цього каменя буде недостатньо.
Треба пожертвувати чимось цінним.
Дай подумати.
Прощавай, мій любий.
- Готово. - Добре.
Не можу повірити. Подивися на них.
Дивися.
Ні. Вибачте.
Віддаю цінний колекційний предмет, а отримую китайське барахло?
В дупу!
- Ні! - Це несправедливо!
- Залиш це. - Це нечесно!
- Я вимагаю західного! - Ходімо.
- Ти знущаєшся? - Залиш... Я ж казала!
Вибач.
З гори Сьєрра-Морена Люба, вони спускаються
Гарна пара чорних очей Люба, вони здаються розумними
Ай-ай-ай-ай
Ні, докторе Вануччі. Я вам плачу, а ви ставите тата на ноги.
- Усе просто, так? - Готуйтеся до найгіршого.
Ваш батько втратив мотивацію. Він зовсім себе занедбав.
- Тоді знайдімо мотивацію. - Гаразд. Я знайду мотивацію.
А що я купила.
- Ні! Дивовижно. Я чудово виглядаю. - Ти всесвітньо відомий, Кекко.
- Я чудово виглядаю. - Почитаємо статтю.
Ти справді таке казав?
Що саме?
«Показувати багатство тим, хто його не має, завжди добре».
Так, казав.
Ого.
- Ти щедра людина. Молодець. - Я знаю.
- У тебе вдома є піраміда? - Так, але це маленька.
Ще я побудував піраміду Тутанхамена.
Так, ця дуже дешева.
Що сказати?
Ого!
А це твоя дівчина.
Ні! Це ж Мартіна Флорес!
- Я її знаю. - Так. Це моя дівчина.
Ти її знаєш як модель.
Ні, ми з нею вчилися в одній школі.
Ти був учителем?
Що?
Я не був учителем. Вона була моєю однокласницею.
Ти, мабуть, залишався на другий рік, бо Мартіні 25. Це неможливо.
Ні. Мартіні 31, як і мені.
- Ти впевнений? - Так.
Кекко. Твоя дівчина стара.
Любий, чому ти так зі своєю кращою половинкою?
Кращою половинкою? Не один, Мартіно. Ти приховала шість. Шість!
Не шість, а чотири.
Я була лише з Марком, Маттео, Лукою і Джованні.
Я казав про роки, Мартіно.
- Я лише поцілунок, пане! - Тихо!
Ще й ти?
Якого хріна?
Привіт.
Усе гаразд?
Типу.
- Ти говорив із Мартіною? - Ні, я пісяв.
Співчуваю.
Гей. У тата широкі плечі, чуєш?
Крім того, три роки тому я пережив гірше розчарування.
Я тобі не розповідав, бо не хотів засмучувати.
А варто було. Я б тебе вислухала.
Сідай.
Її звали Кетрін. Вона була швейцаркою.
Блондинка, блакитні очі. З довгою шиєю. Янгол.
Адміністраторка в «Беллв'ю» в Санкт-Моріці.
І ти в неї закохався.
Дуже закохався, Крісталь.
Я забронював там номер на місяць просто щоб мати змогу з нею говорити.
І вона була зовсім не байдужа.
Вона мене водила за ніс.
А коли я запросив її на вечерю, вона вдарила мене в серце.
- Я дізнався, що... - Вона була одружена.
Ні, у неї була величезна дупа. Така жирна, що я не міг... Це не для мене.
Завжди був стіл, і тато її не бачив, так?
Це до того, Крісталь, що ніколи не довіряй зовнішності.
Обіцяєш?
- Так. А тепер лягай спати. - Ніколи.
Я в туалет.
Ти ж щойно ходив.
Мені треба ще.
Він ще тричі ходив у туалет.
Наступного дня він постійно зупинявся.
Вибачте.
Я почала хвилюватися.
Ходімо.
Усе гаразд?
Так.
Коли ми дійшли до великого каштана в Рамілі...
- Давайте фото! - Фото!
...зрозуміли, що треба щось робити.
Спитати його, що відбувається?
Чи йому зі мною буде соромно?
- Гей. - Треба поговорити.
Я теж маю з тобою поговорити.
Слухай, у твоєму віці нормально мати сумніви.
- Скільки разів ти прокидаєшся, попісяти? - Що?
Думай про свої геніталії, а не про мою сексуальність.
Скільки разів?
Не знаю. Учора разів десять. Може, це через Шлях.
- Отже... - Пече, коли пісяєш?
Що це за питання?
Відповідай!
Так, іноді трохи пече, але це цілком нормально.
Тобі важко почати пісяти і підтримувати потік?
Крісталь, я тебе не впізнаю. Що це за питання?
Так чи ні?
Так, іноді таке буває.
Коли ти закінчуєш, ти відчуваєш, що треба ще попісяти?
Слухай, Крісталь, ми ніколи не розмовляли багато,
але починати розмову з моєї цюцюрки... Це дивно, так?
Якого кольору твоя сеча? Темна? Каламутна? У ній є кров?
Як би це... Так, темна, але я не знаю, чи є там кров.
- Ми їдемо в лікарню. - Що? Ні.
Або ти мене більше не побачиш! У лікарню, зараз! Ходімо!
Добре, дай попісяти, і підемо.
І ми повернулися до початку. Продовжуйте, лікарю.
Ну що?
УЗД показало невелике підозріле утворення.
Лікар хоче видалити його негайно.
Як він? Спокійний?
Так. Він сильний.
Крісталь! Мене треба оперувати! Я боюся! Ти підеш зі мною?
Знаєш, що зробив лікар? Твоєму татові, пальцем. Він мене образив.
І це був не мізинець, Крісталь.
І не безіменний!
Хоч би середній... А не вказівний! Ні! І який у нього вказівний!
Операція пройшла добре, але він не прокидався від наркозу.
Я дуже хвилювалася.
А потім дещо сталося...
Ось він!
- Доброго ранку. - Дякувати Богу, Кочіс тут.
- Гей! - Кекко, вставай, треба виходити.
Боже... У цього чоловіка є адреналін.
Гей.
Лікар сказав, що пухлина могла стати злоякісною.
Ти правильно наполягла, Крісталь.
У нього невеликий жар.
Це нормально, нічого.
- Алло? - Алло, це Моріс. Можна пана Дзалоне?
Він зараз не може говорити. Щось передати?
Вечірка за два дні, а він не передзвонює!
Попросіть його передзвонити. Дякую.
Почнемо генеральну репетицію!
Га?
Входять раби з троном!
А тепер одаліски!
Так!
Що там робить той старий? Заберіть його!
З ДНЕМ НАРОДЖЕННЯ
Пане! Я не міг вас знайти. Я хвилювався!
Це? Підготовка до дня народження вашого сина, пане.
Уявіть, що він займе ваше місце в компанії.
- Ні! - Ви ж цього не хочете, пане?
- Не хочете? - Ні!
Тоді дуже постарайтеся!
Пане, ви вмотивовані?
- Так? Ще більше! - Еге!
- Ще більше! Пане! - Еге!
- Пане! - Еге!
Пане!
Ваш син от-от захопить компанію!
- Ні! - Біжіть, пане, біжіть! Молодець!
Він хоче підписати контракти!
Він починає поглинання компанії, пане!
- Поглинення, пане! - Ні!
Очі тигра, пане!
Ваш син! Де ваш син, пане?
Де ваш син?
Його знайшли.
Ми відстежили його телефон. Він в Іспанії.
Я так і думав. Куди він повіз Крісталь?
На Ібіцу? Форментеру?
За даними телефонних веж, він може йти Шляхом святого Якова.
- Кекко? До Сантьяго? - Неможливо, це не він.
Це він.
То що?
Хай завершить шлях з Крісталь, чи нам втрутитися?
- Доброго ранку. - Доброго.
Я б хотів, щоб він залишився ще на два дні.
Його зарано виписувати,
але сьогодні вранці він попросився додому, тож...
Додому. З вашого дозволу.
Твій батько попросив виписати його, бо хоче повернутися додому.
Ви привезете це на віллу завтра вранці?
Ви зробили його світлішим?
Карамельний? Ідеально. До побачення.
Чому ти хочеш додому?
- Привіт. Сніданок для тата? Як мило. - Чому ти хочеш додому?
Чому?
Бачиш, Крісталь, дідусь на межі. Так.
Тепер моя черга дбати про сімейний бізнес.
Це причина?
Я мушу взяти на себе відповідальність і почати працювати.
Учора тобі телефонував Моріс.
Моріс? Хто це?
- Ти його не знаєш? - У мене багато друзів...
- Завтра буде вечірка. - Вечірка?
- Так. - Можливо.
Ти працюєш, ти маєш право на розваги. Хіба ні?
- От і розважайся. - Гей!
Навіть не поцілуєш тата?
Альмо, завтра я чекаю 800 гостей на своє 50-річчя.
Я пройшов більше ніж достатньо для своєї доньки, так?
Кекко, ти йшов для себе. Щоб запитати себе, чому ти тут.
А приходь на вечірку.
- Справді? Можна? - Так.
У тебе є єгипетське вбрання?
Єгипетське... Боюся, що ні.
Подзвоню Морісу. Який у тебе розмір?
Кекко.
- Кекко. Дякую. - Гей.
Але я хочу завершити Шлях.
- Усього найкращого. Бувай. - Альмо, завтра будуть два чудові діджеї...
Чому вони не розуміють?
Чому?
Гей.
Мій батько був як твій.
Багатим. Дуже багатим.
Коли я закінчила медичний,
сказала, що не займатимуся його бізнесом.
І він від мене повністю відвернувся.
Не хотів нічого знати про моє життя.
Ти змогла йому пробачити?
Коли він захворів, я була поруч із ним до самого кінця.
Справа не в прощенні, а в любові.
Любов нічого не просить натомість.
Завтра ти будеш у Сантьяго.
Постарайся дійти туди з усією любов'ю, яку маєш.
Я дійшла!
- Так! - Так!
У цей бік.
На що дивитеся? А, добре.
Увага, будь ласка. Пропустіть хворих.
Дайте дорогу. Прошу вперед.
Дякую. Сюди.
Джанні, потримаєш?
Доню.
Я тебе люблю.
Бачив, яка щаслива була Крісталь?
Так, бачив.
Ти б колись подумав, що дійдеш із нею до Сантьяго?
Ні. І з тобою, Альмо, теж.
- З топмоделлю краще, так? - Ні. Досить топмоделей.
Альмо, я сильно змінився, і маю тобі дещо сказати.
- О! У мене для тебе дещо є. Зачекай. - Я...
- Що це? «Т»? -«Т», так.
Але це значить набагато більше.
Ага, звісно.
- Це «Т» означає... - З днем народження!
- З днем народження, Кекко! - Чорт! Не варто було, народ.
- Дідько. - Задуй свічки!
Кекко! Ми вирішили продовжити Шлях.
Хіба він не закінчується в Сантьяго?
Ні, не в Сантьяго. У нас сюрприз. Кажи.
Ми йдемо до Атлантичного океану.
Ні, Крісталь. Облиш...
- Ходімо з нами! - Гаразд.
- Клас! - Кекко!
Кекко!
Наша подорож закінчилася на Атлантичному океані.
Нульовий кілометр!
Треба було виконати три обряди паломника.
Поплавати в Атлантичному океані.
Знайшла!
Знайти мушлю гребінця.
Вийти на пляж уночі й спалити предмет одягу.
Але був і четвертий обряд. Закоханий паломник.
- Ти не йдеш із нами? - Я вас наздожену.
- Слухай, у Альми вже є чоловік. - Я знаю.
Може, ти не розумієш. Той, кого любить Альма...
- Мудак. - Ні!
Гнітючий патологічний нарцис. Але ми її звільнимо.
- Іди. Ні. - Послухай мене. Правда, послухай.
Це ти послухай. Розповідатимеш татові про любов?
Іди.
Я наздожену.
Ходімо?
Це мені?
- Так. - Вони прекрасні. Дякую.
Сьогодні костюмована вечірка?
- Ні, Кекко. - Ні?
- Це не костюм. - Зрозуміло.
То чоловік, про якого ти мені казала...
- Ісус, так. - Ого.
Ні.
Розумієш, Кекко...
Я пережила велику невизначеність.
Релігія змушувала мене втрачати віру.
Але в кінці Шляху я отримала відповідь.
Ти повернешся в монастир до своїх колег...
- Ні. - Ні?
Я залишуся на шляху.
І ходитиму разом із братами, з радістю.
Побачиш, Кекко. Ми ще зустрінемося на шляху.
Гаразд, перейдімо до суті. Це твій остаточний вибір?
Ти вирішила присвятити життя Ісусу?
- А не тобі? - Так, ну...
Кекко.
Я вмію дати собі раду.
- Привіт. - Привіт.
- Крісталь. - Дивись.
Це Собор святого Якова,
а це я отримала зараз, у Мушії.
Бачиш, Крісталь? Ти змогла. Я знав.
Крісталь!
Іди. Ти маєш провести час із мамою.
Крісталь!
Іди. Вона йде.
О, Крісталь.
Крісталь. Візьми це.
І... Воно фальшиве.
Бо ти набагато доросліша за 18 років.
Ти випереджаєш вік.
Ти особлива, Крісталь.
НАЦІОНАЛЬНА ПОЛІЦІЯ
Усі документи підписані. Це ваша копія.
Дякую.
Безпечної дороги.
До побачення.
Дякую.
Де Крісталь?
Ґонсалесе!
- Так? - Дівчина.
Щойно була тут.
- Так. Але де вона зараз? - Я не знаю, де вона.
Перепрошую.
Тату!
Тату! Гей, тату!
Гей!
- Ти мене не чув? - Я чув: «Тату...»
- Так! - Ти мене ніколи так не називала.
То це було мені?
Так, це було тобі.
Бачиш? Шлях дав мені відповідь.
Куди ти тепер?
Я хочу поставити собі інші питання. Мені треба ще пройтися.
Я піду з тобою.
Ходімо!
Почекай. Скажу дідові, що не повернуся.
- Алло? Лікарю Вануччі, як справи? - Добре. Ваш батько в чудовій формі.
Уже повернувся до роботи.
І сьогодні сказав перше слово.
- Справді? - Так, зараз дам телефон.
- Пане? Ваш син. - Мудак!
Дякую, тату.
- Що він сказав? - Мотивував мене.
Тоді ходімо.
Гарної дороги, мала.
Гарної дороги, тату.
Що буде? Що всередині?
Що в нашій ДНК?
Що змушує нас зустрітися тут Не знаючи дороги?
Але що б це не було, що б не сталося
Щасливої дороги, люба
ЩАСЛИВОЇ УСІМ ВАМ ДОРОГИ
ПРАВИЛЬНИЙ ШЛЯХ
ХОАКІН КОРТІСОН
Ніч пристрасті й кохання
З дівчиною мого серця
Яка чекає мене в ліжку, жадає А я в туалеті
Я застряг тут на три години Сподіваючись, що не промахнуся
Нарешті, крапля сечі
Це все? Невже все?
У мене запалена простата Ви не уявляєте, як я плакав
А уролог сміявся Коли знімав рукавичку
У мене запалена простата
Про неї можна забути
Коли болить простата То ти не Пабло Ескобар
Від'їзд — це трохи як смерть
Кожна заправка — зупинка
По дорозі з Севільї до Гранади Я пісяв вісім разів
Моє життя тепер сумне й темне Більше ніякої «Пати Неґри» чи «Ндуї»
Достатньо навіть шматочка
І пече!
У мене запалена простата
Я почувався як в облозі
Коли уролог засовував Вказівний і середній пальці
У мене запалена простата
Про неї можна забути
Коли болить простата То ти не Пабло Ескобар
Ти не можеш трахатися!
Переклад субтитрів: Ольга Галайда